КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа№ 910/23909/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: Олексієнко О.А. -
представник за довіреністю від 01.01.2014
року;

від відповідача: Кудрявський С.М. -
представник за довіреністю від 11.12.2013
року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Еталон»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року

у справі № 910/23909/13 (суддя Стасюк
С.В.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Еталон»

до Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС»

про відшкодування шкоди в
порядку регресу у сумі 15 492, 18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Еталон»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова група «ТАС» про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у сумі 15 492, 18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхувальнику страхове відшкодування
внаслідок чого до позивача в порядку
ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» перейшло право
вимоги (регресу) в межах здійснених
фактичних затрат та ліміту
відповідальності до відповідача, як до
особи, яка відповідальна за заподіяні
збитки, оскільки саме з вини особи, яка
керувала транспортним засобом,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у відповідача,
сталася ДТП, наслідки якої визнано
позивачем страховим випадком та
здійснено виплату страхової суми.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року у справі № 910/23909/13
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просять
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог,
оскільки позивачем не надано належних
та допустимих доказів вини ОСОБА_4 у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
Так, позивачем була надана постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 17.08.2011, яка є належним
доказом, який встановлює вину ОСОБА_4 у
скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Еталон» по справі
№ 910/23909/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 07.03.2014 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/23909/13 колегію
суддів у складі Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.03.2014 року
справу № 910/23909/13 прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі
Дідиченко М. А. (головуюча), Руденко М. А.,
Ткаченко Б. О. та призначено до розгляду
на 01.04.2014 року.

У судове засідання 01.04.2014 року
представник позивача не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив.

Представник відповідача у судовому
засіданні 01.04.2014 року надав пояснення,
якими заперечував доводи апеляційної
скарги, просив суд відмовити у її
задоволенні.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 року
відкладено розгляд справи до 15.04.2014
року.

Представник позивача у судовому
засіданні 15.04.2014 року підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 15.04.2014 року заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
зокрема відповідач зазначив, що
Постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" на яку
посилається позивач, не може
застосовуватися при вирішенні
господарських спорів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
07.08.2011 року в с. Баланівка Вінницької
області по вул.. Радянській відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу марки «ВАЗ 2107»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_7 та транспортного
засобу марки «ВАЗ 2106», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4.

В результаті вищезазначеної ДТП
автомобілю марки «ВАЗ 2107», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, були
завдані механічні пошкодження, що
підтверджується, зокрема, довідкою
ВДАІ.

Пошкоджений автомобіль був
застрахований на підставі договору №
0181 добровільного страхування
наземного транспорту від 18.01.2011 року,
укладеного між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Еталон» та ОСОБА_7.

09.08.2011 року до позивача звернувся
страхувальник із заявою про настання
страхового випадку.

Відповідно до висновку експертного
дослідження № 705Е-09 від 23.09.2011 року,
вартість відновлюваного ремонту з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля «ВАЗ 2107», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, становить
28 532, 76 грн.

Позивачем на підставі страхового акту
№42-25238 від 09.11.2011 року, розрахунку суми
страхового відшкодування до нього,
було здійснено виплату страхового
відшкодування у розмірі 15 492, 18 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №9284 від 09.11.2011 року та № 9289
від 14.11.2011 року.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу
України встановлено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 статті 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Транспортний засіб марки «ВАЗ 2106»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким скоєно ДТП, що спричинило
нанесення шкоди автомобілю марки «ВАЗ
2107», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, належить ОСОБА_4. Останній уклав
з Акціонерним товариством «Страхова
група «ТАС» поліс обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальність власників наземних
транспортних засобів № ВЕ/5238768,
відповідно до якого застрахувала свою
цивільно-правову відповідальність та
відповідальність будь-якої особи, яка
на законних підставах керувала
вищевказаним транспортним засобом.
Згідно зазначеного полісу, ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну (на одного потерпілого) становить
25 500 грн. 00 коп., розмір франшизи - 0 грн.

Як зазначалося вище, частинами першою
та другою статті 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Водночас, цивільна-правова
відповідальність осіб, які на законних
підставах керують транспортним
засобом марки «ВАЗ 2106», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 була
застрахована у Акціонерному
товаристві «Страхова група «ТАС».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивачем не надано суду
доказів про притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності за
вчинення адміністративного
правопорушення, що призвело до
дорожньо - транспортної пригоди, яка
відбулась 07.08.2011 року в с. Баланівка
Вінницької області по вул. Радянській
сталася ДТП за участю автомобіля марки
"ВАЗ 2107", державний номер НОМЕР_1 та
автомобіля марки "ВАЗ 2106", державний
номер НОМЕР_2, а постанова Бершадського
РВ УМВС України про відмову в порушенні
кримінальної справи від 17.08.2011 року, яка
залучена до матеріалів позовної заяви,
сама по собі не є доказом вини ОСОБА_4 у
вчинені спірної ДТП.

Однак, колегія суддів не погоджується
із даними твердженнями суду першої
інстанції, оскільки відповідно до ст. 33
ГПК України, кожна сторона повинна
довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на презумпцію вини завдавача
шкоди (частина друга статті 1166 ЦК)
відповідач звільняється від обов'язку
відшкодувати шкоду (у тому числі і
моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди
було завдано внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого (частина
п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини
другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає
докази, що підтверджують факт завдання
шкоди за участю відповідача, розмір
завданої шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.
Відсутність складу злочину, наприклад,
у разі відмови у порушенні
кримінальної справи, закриття
кримінальної справи за правилами
Кримінально-процесуального кодексу
України 1960 року чи закриття
кримінального провадження за
правилами Кримінального
процесуального кодексу України 2012 року
не означає відсутність вини для
цивільно-правової відповідальності.
При цьому постанова (ухвала) слідчого,
прокурора, суду про відмову в порушенні
кримінальної справи або її закриття,
закриття кримінального провадження є
доказом, який повинен досліджуватися
та оцінюватися судом у цивільній
справі у порядку, передбаченому ЦПК
(Постанова Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки").

Таким чином, постанова Бершадського РВ
УМВС України у Вінницькій області від
17.08.2011 про відмову у порушенні
кримінальної справи є доказом у справі
та повинна досліджуватися та
оцінюватися судом.

Так, постановою Бершадського РВ УМВС
України у Вінницькій області від 17.08.2011
про відмову в порушенні кримінальної
справи зазначено, що проведеною
перевіркою встановлено, що дійсно
ОСОБА_4, рухаючись на власному
автомобілі ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_2 будучи
неуважним до обстановки, яка склалася
на дорозі допустив зіткнення із
автомобілем ВАЗ 2107 д.н. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_7, який знаходився на
узбіччі дороги з увімкненою аварійною
сигналізацією.

Крім того, згідно із довідки УДАІ ГУМВС
України у Вінницькій області від 18.08.2011
року також вбачається, що 07.08.2011 року
ОСОБА_4 керуючи автомобілем ВАЗ д.н.
НОМЕР_2 не впорався з керуванням та
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
2107 д.н. НОМЕР_1. Дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
водієм ОСОБА_4 пункту 10.1 Правил
дорожнього руху України.

Отже, Бершадським РВ УМВС України у
Вінницькій області та УДАІ ГУМВС
України у Вінницькій області
встановлено, що дорожньо-транспортна
пригода 07.08.2011 року сталася з вини
ОСОБА_4 внаслідок порушення ним п. 10.1
Правил дорожнього руху України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що особою, яка є
відповідальною за завдані збитки
власнику автомобіля «ВАЗ 2107»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є
ОСОБА_4, відповідальність якого в свою
чергу була застрахована відповідачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
заперечення відповідача щодо
застосування при вирішенні
господарських спорів Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4
"Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" є
небезпідставними, оскільки у спорах, що
виникають із відносин відшкодування
шкоди, сторонами є як юридичні, так і
фізичні особи, а отже спори
розглядаються як в господарському так
і в цивільному порядку відповідно. В
даному випадку встановлення особи, яка
винна у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди як фізичної особи вирішуються
в межах цивільного судочинства, а тому
застосування Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ при вирішенні питання щодо вини
особи у скоєнні ДТП є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість вимог щодо стягнення
із відповідача страхового
відшкодування у сумі 15 492, 18 грн. та про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

За таких обставин апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року у справі № 910/23909/13
скасуванню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Еталон» на рішення
Господарського суду міста Києва від
06.02.2014 року задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року у справі № 910/23909/13
скасувати.

3. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (03062,
м. Київ, пр. Перемоги, 65; )
на користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська,
33Б, 2 під'їзд; ) страхове
відшкодування у сумі 15 492 (п'ятнадцять
тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 18
коп., витрати по сплаті судового збору у
сумі 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять)
грн. 50 коп.

5. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова група «ТАС» (03062,
м. Київ, пр. Перемоги, 65; )
на користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Еталон» (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська,
33Б, 2 під'їзд; ) 913
(дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. витрат
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду міста
Києва видати відповідний накази.

7. Матеріали справи № 910/23909/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
М.А. Руденко

Б.О. Ткаченко