ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
Справа № 914/3819/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Матущак О.І.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
публічного товариства з обмеженою
відповідальністю "СПРОН" (Sparisjoрur Reykjavikur
og naagrennis hf.), Ісландія № 03/03-14 від 03.03.2014р.

на ухвалу господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р. про
припинення провадження

у справі № 914/3819/13

за позовом: публічного акціонерного
товариства Акціонерно-комерційний
банк "Львів", м. Львів

до відповідача: публічного товариства
з обмеженою відповідальністю "СПРОН"
(Sparisjoрur Reykjavikur og naagrennis hf.), Ісландія;

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Фалона Ентерпрайзис
Інк. (Falona Enterprises Ink.), Морган і Морган
Білдінг, Пасеа Естейт, Роуд таун,
Британські Віргінські острови

про: стягнення 1 114 714 євро 43 євроцентів,
що за офіційним курсом Національного
банку України на 07.10.2013 року складає 12 111
244 грн.12 коп.

За участю представників:

від позивача: Туркевич Р.Ю., Жовнеренко
І.В. - представники;

від відповідача: Мохнюк Р.Г. -
представник;

від третьої особи на стороні позивача:
не з'явився

Представникам сторін роз'яснено
права і обов'язки передбачені ст.20, 22
ГПК України.

В судовому засіданні за
клопотанням скаржника здійснювалась
фіксація судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, в порядку ст.811 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р.у справі
№914/3819/13 (суддя Матвіїв Р.І.)
провадження у справі припинено.

Публічним товариством з обмеженою
відповідальністю "СПРОН" (Sparisjoрur Reykjavikur
og naagrennis hf.), Ісландія подано апеляційну
скаргу №03/03-14 від 03.03.2014р., в якій
просить скасувати ухвалу
господарського суду Львівської
області від 03.02.2014р. і передати справу
на новий розгляд до господарського
суду Львівської області, посилаючись
на те, що судом при прийнятті ухвали
порушено норми процесуального та
матеріального права. Зокрема, скаржник
посилається на сплив позовної давності
за вимогами позивача. Також, скаржник
вважає, що судом не здійснено належну
правову кваліфікацію відносин сторін
та не визначено, які правові норми
підлягають застосуванню для вирішення
спору. Зокрема, суд першої інстанції, на
думку скаржника, стверджуючи про
відсутність підстав для застосування
норм українського права, в порушення
ст.8 Закону України «Про міжнародне
приватне право», не з»ясував та не
навів у своїй ухвалі зміст норм права
Ісландії, що регулюють перебіг
позовної давності та підтверджують
факт, що позовна давність за вимогами
позивача не збігла.

Окрім того, скаржником зазначено, що
існуюча процедура банкрутства у
будь-якому випадку вимагає
застосування особливої процедури
звернення кредитора до суду, визнання
кредитором та включення його до
реєстру кредиторів. На рівні
законодавства такий порядок
передбачено Актом про банкрутство
Ісландії від 26.03.1991 року №21.

На думку скаржника, станом на момент
здійснення зарахування зустрічних
вимог позивачем, останній не був
внесений до реєстру кредиторів
Публічного товариства з обмеженою
відповідальністю «СПРОН», отже
встановлена судом правомірність вимог
позивача не є доведеною та не базується
на законі. До відносин, пов»язаних із
зарахування зустрічних вимог, мали б
бути одночасно застосовані
передбачені законом вимоги до його
вчинення стосовно позовної давності.

ПАТ АКБ «Львів» подано заперечення
проти клопотання відповідача про
поновлення строку на апеляційне
оскарження, в якому позивач просить
відмовити скаржнику у задоволенні
клопотання про визнання поважною
причини пропуску та поновлення строку
на апеляційне оскарження ухвали за
безпідставністю та повернути без
розгляду апеляційну скаргу. Дане
клопотання судовою колегією залишено
без задоволення.

Фалона Ентерпрайзис Інк. подано заяву
б/н від 16.04.2014р. про розгляд справи без
участі уповноваженого представника
третьої особи.

В ході розгляду справи в суді
апеляційної інстанції скаржником
надано додаткові пояснення до
апеляційної скарги №14-04-14 від 14.04.2014
року, в яких скаржник посилається на те,
що судом першої інстанції помилково
визнано правомірною підставу
відсутності спору - зарахування
зустрічних вимог, оскільки така
позиція суперечить нормам чинного
законодавства. Зокрема, скаржник
зазначає, що зараховані позивачем
вимоги не є однорідними, оскільки вони
не є еквівалентними і не можуть бути
зараховані.

Також скаржник вважає, що вимоги не є
зустрічними, оскільки для зарахування
вимог необхідною умовою є те, що обидві
сторони повинні мати одне до одного
вимоги. Відповідач на даний момент не
висуває вимоги до позивача, оскільки
право таких вимоги належить ДРОМІ хф.

Окрім того, скаржник зазнеачає,що
відповідач знаходиться в
ліквідаційній процедурі та
підтверджує це документами, які подані
суду апеляційної інстанції.

ПАТ АКБ «Львів» у відзиві на апеляційну
скаргу та в додаткових запереченнях
ухвалу суду просить залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення та заперечення
представників сторін в судових
засіданнях, суд апеляційної інстанції
встановив наступне:

Фалона Ентерпрайзис Інк. (Falona
Enterprises Ink.) звернулася з позовом до СПРОН
ейчеф (Sparisjoрur Reykjavikur og nagrennis hf.) про
стягнення 1 114 714 євро 43
євроцентів, що за офіційним курсом
Національного банку України на 07.10.2013
року складає 12 111 244 грн.12 коп. Ухвалою
господарського суду Львівської
області від 17.10.2013р. у даній справі, за
заявою Публічного акціонерного
товариства Акціонерно-комерційний
банк "Львів", в порядку ст. ст. 25, 27 ГПК
України, судом змінено Фалона
Ентерпрайзис Інк. (Falona Enterprises Ink.) його
правонаступником - Публічним
акціонерним товариством
Акціонерно-комерційним банком "Львів"
та залучено до участі у справі
первісного позивача - Фалона
Ентерпрайзис Інк. в процесуальному
статусі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача.

04.07.2008 року публічним товариством з
обмеженою відповідальністю "СПРОН"
(Sparisjoрur Reykjavikur og naagrennis hf.), Ісландія, були
емітовані боргові зобов'язання із
встановленням відсоткової ставки
боргу та строком погашення - 04.01.2010 року.
Строк сплати коштів по облігаціям
(борговим зобов'язанням) настав 04.01.2010
року, однак, такі оплачені не були.
Продавці облігацій листами від 14.01.2010
року подали вимоги на суму 109 773 371
ісландські крони, які були визнані
боржником. Ці вимоги були включені в
реєстр заявлених вимог.

У відповідності до договорів
купівлі-продажу облігацій щодо СПРОН
ейчеф від 29.10.2012 року, укладених між
ОСОБА_7 (продавець) реєстраційний №
та Фалона Ентерпразис Інк.,
остання придбала вимоги (претензії, які
продавець подав на майно боржника - SPRON
hf. на основі облігацій), а покупець
зобов'язався сплатити кошти в
результаті розгляду питання про
претензію.

Згідно із п.п.1.2 та 4.1 договорів
купівлі-продажу облігацій усі
зобов'язання боржника щодо вимог
(претензій) передані покупцю і право на
претензію переходить в день укладення
договору.

Як встановлено судом першої інстанції,
письмовим свідченням під присягою та
висновком експерта Повіреного у
Верховному Суді та магістра права
ОСОБА_8 підтверджується законність
відчуження зазначених претензій
Фалоні Ентерпрайзис Інк.,
беззаперечність володіння нею
вказаним майном та сума претензії
станом на дату висновку - 182 949 307,00
ісландських крон, з яких 100 000 000,00
ісландських крон - основний борг, 5 372
000,00 ісландських крон - несплачених
відсотків на 04.04.2009 року, 77 577 307,00
ісландських крон відсотків за
неустойку станом на 03.06.2013 року

23 серпня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
Акціонерно-комерційним банком "Львів"
(заставодержатель) та Фалона
Ентерпразис Інк. (заставодавець)
укладено договір застави цінних
паперів, який укладено в часткове
забезпечення виконання Товариством з
обмеженою відповідальністю "Айсінвест"
(боржник) зобов'язань перед
заставодержателем за Генеральним
договором кредитної лінії № 4, який
укладено 27.02.2013 року між
заставодержателем (ПАТ АКБ "Львів") та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Айсінвест".

Як вбачається із п.1.2 договору застави,
у забезпечення виконання зобов'язань
боржника заставодавець передає
заставодержателю в заставу цінні
папери (включаючи без обмеження усі та
будь-які права вимоги за ними) -
облігації SPRON hf. у кількості 2 шт.
номінальною вартістю 50 000 000
ісландських крон на загальну суму 100 000
000 ісландських крон, які належать
заставодавцю на підставі договору
купівлі-продажу від 29.10.2012 року,
укладеного між заставодавцем та ОСОБА_7
(продавець) реєстраційний № .

Застава здійснюється за угодою сторін
та не повинна здійснюватись шляхом
індосаменту (п. 1.7 договору).

Відповідно до п.1.8 договору застави для
цілей договору під терміном облігації
розуміється також право грошової
вимоги за цими цінними паперами
включаючи без обмеження право на
отримання усіх передбачених випуском
цих облігацій платежів.

Оскільки між Фалона Ентерпрайзис Інк
та ПАТ АКБ "Львів" 23.08.2013 року укладено
договір застави зазначених облігацій,
включаючи всі права вимоги та інші
права за такими облігаціями, у
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань ТзОВ "Айсінвест" перед ПАТ
АКБ "Львів", права заставодержателя
були реалізовані Публічним
акціонерним товариством АКБ "Львів".

16.10.2013 року між тими ж сторонами
укладено договір про задоволення вимог
заставодержателя (уступки прав), яким
сторони засвідчили правомірність
набуття Публічним акціонерним
товариством АКБ "Львів" права власності
на зазначені облігації на підставі
вказаного договору застави.

Отже, з огляду на викладене, судова
колегія погоджується із висновком суду
першої інстанції, що наведеним
підтверджується посилання на
законність набуття Публічним
акціонерним товариством
Акціонерно-комерційним банком "Львів"
права вимоги до відповідача..

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції відповідач свої
обґрунтування мотивував тим, що
підприємство перебуває в процедурі
банкрутства, а в силу п.15 ст. 16 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" пред'явлення
конкурсними та забезпеченими
кредиторами вимог до боржника та їх
задоволення може відбуватися лише у
порядку, передбаченому цим законом, та
в межах провадження у справі про
банкрутство. Також відповідач
зазначив, що всупереч ч.3 ст. 17 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" позивач не
звернувся із заявою про визнання його
грошових вимог до боржника у справі про
банкрутство у тридцятиденний строк з
дня офіційного оприлюднення
оголошення про порушення справи про
банкрутство, а також пропуском строку
позовної давності.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону
України "Про міжнародне приватне право"
суди можуть приймати до свого
провадження і розглядати будь-які
справи з іноземним елементом, якщо на
території України відповідач у справі
має місце проживання або
місцезнаходження, або рухоме чи
нерухоме майно, на яке можна накласти
стягнення, або знаходиться філія або
представництво іноземної юридичної
особи - відповідача.

З довідки Публічного акціонерного
товариства Акціонерно-комерційний
банк "Львів" №1522/1-10 від 17 жовтня 2013 року
вбачається, що станом на 17 жовтня 2013
року на рахунку, відкритому на умовах
договору про поточний рахунок
нерезидента, наявні грошові кошти в
сумі 12 733 351,11 грн., право вимоги на які
належить відповідачу.

Як підтверджується матеріалами справи,
між позивачем (банк) та Оранж
Інтернешнл Інвестментс (ЮК) Лімітед
(первісний вкладник) були укладені
додатки до договору про поточний
рахунок нерезидента № 40.00.001622
від 11.10.2012 р. Відповідно до додатку № 2
від 30.12.2012 р. до вказаного договору
останній є договором на користь
третьої особи. Вигодонабувачем за
даним договором з повним правом вимоги
є компанія Спарішйодур Рейкяквіур ог
нагренніч хф. (Ісландія, 108 Рейк'явік,
Лагмула 6, код компанії ) надалі -
СПРОН. Виконання даного договору на
користь СПРОН може вимагати як клієнт,
так і СПРОН. При цьому, в разі подання
відповідної вимоги клієнтом,
вважається, що вказана вимога подана
СПРОНом. Також фактичне визнання
відповідачем прав на грошові кошти, що
обліковуються на вказаному рахунку,
підтверджуються наданою суду
банківською карткою із зразками
підпису представника відповідача та
відповідною довіреністю на ім'я такого
представника, оформленою відповідачем
для управління банківським рахунком.

Строк виконання за договором № 40.00.001622
від 11.10.2012 р. настав.

Згідно поданого позивачем
конкретизованого розрахунку, сума
зобов'язання ПАТ АКБ «Львів» щодо
повернення відповідачу грошових
коштів становила загальну суму
еквівалентну 12 384 021,54 грн.

11.12.2013 р. позивач скерував відповідачу
заяву у порядку ст. 601 ЦК України про
зарахування зустрічних взаємних вимог
всього на суму 12 384 021,54 грн., яку
відповідач отримав 19.12.2013 р. згідно із
повідомленням про вручення поштового
відправлення, та заперечень на яку не
надіслав. Доказів відсутності таких
зустрічних вимог чи відсутності
підстав для зарахування суду першої
інстанції відповідачем надано не було.

Згідно ст. 601 ЦК України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що на момент пред'явлення
первісного позову в даній справі
предмет спору існував. Судом також
встановлено, що 11 грудня 2013 року, тобто
в процесі розгляду даної господарської
справи судом першої інстанції,
відбулось зарахування частини
зустрічних однорідних вимог ПАТ АКБ
«Львів» та СПРОН ейчеф в порядку статті
601 Цивільного кодексу України всього на
суму 12 384 021,54 грн. Повідомлення про
зарахування однорідних зустрічних
вимог датоване 10.12.2013р. та вручене
відповідачу 19.12.2013р. під час розгляду
справи в суді першої інстанції .
Відповідач не надав заперечень щодо
такого зарахування та припинення
зустрічних зобов'язань,а також
належних і допустимих доказів на
підтвердження таких заперечень ні
безпосередньо ПАТ АКБ «Львів», ні суду
першої інстанції,чим визнав
правомірність проведеного зарахування
на момент прийняття оскаржуваної
ухвали суду.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
доводи апеляційної скарги щодо
наявного банкрутства скаржника та
необхідності застосування Акту про
банкрутство Ісландії №21/1991, а
відповідно і відхиляє клопотання
скаржника про встановлення норм
іноземного права з огляду на таке.

Необхідність застосування вказаного
акту іноземного права скаржник
обґрунтовує доводами, наведеними в
юридичному висновку Повіреного у
Верховному суді Ісландії, магістра
права Сігурдур Снайдал Юліссон від 11
квітня 2014 року, який поданий до
апеляційного господарського суду 14
квітня 2014 року.

В цьому контексті суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

В апеляційній інстанції не приймаються
і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
підстави, на які посилається скаржник в
обґрунтування неможливості подання
додаткових доказів в суд першої
інстанції за обставин які не залежали
від скаржника не беруться судом
апеляційної інстанції до уваги,
оскільки скаржником не обґрунтовано
неможливість подання цих документів
при розгляді справи в суді першої
інстанції. Зокрема, подаючи 28.01.2014 року
заяву про застосування позовної
давності та відзиву на позову заяву
(а.с.166-169) відповідач не вказав про
обставини, які на його думку є
важливими для вирішення спору по суті і
на які він посилається в апеляційній
скарзі та не подав доказів в
обґрунтування даних обставин.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції позбавлений можливості
взяти Юридичний висновок Повіреного у
Верховному суді Ісландії, магістра
права Сігурдур Снайдал Юліссон від 11
квітня 2014 року як новий доказ у справі
до уваги, оскільки скаржник не
обґрунтував жодним чином неможливість
подання такого доказу при розгляді
справи в суді першої інстанції.

При цьому, колегія звертає увагу на те,
що при розгляді справи судом першої
інстанції скаржник не заявляв
клопотання про встановлення будь-яких
норм права іноземної держави,
натомість обґрунтовував свою позицію
виключно нормами матеріального права
України щодо застосування позовної
давності та Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Також скаржник не заперечував проти
проведеного зарахування зустрічних
однорідних вимог, чим фактично визнав
обґрунтованість пред'явленого позову
по суті.

З наведених вище підстав судова
колегія також не приймає до уваги
заперечення скаржника від 11 квітня 2014
року на заяву про зарахування
зустрічних однорідних вимог, оскільки,
як зазначалося вище, заява позивача від
10 грудня 2013 року про зарахування
однорідних зустрічних вимог була
вручена скаржнику ще 19 грудня 2013 року,
що підтверджується матеріалами справи,
тобто під час розгляду справи в суді
першої інстанції. При цьому,
оскаржувана ухвала була винесена 03
лютого 2014 року. Окрім того, суд звертає
увагу на те, що заява позивача про
зарахування зустрічних однорідних
вимог від 11 грудня 2013 року є правочином,
який вчинений згідно ст.601 ЦК України,
тобто, регулюється правом України.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Не беруться до уваги також посилання
скаржника на те, що всі активи
скаржника були передані третій
стороні (Дромі хф.) ще в 2008 році,
оскільки відповідні обставини та
докази на їх підтвердження не
подавались суду першої інстанції при
розгляді справи, а об'єктивна
неможливість подання таких доказів
належним чином скаржником не доведена,
що є неприпустимим в розумінні ст.101 ГПК
України.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відповідно до припису пункту 4.4
Постанови № 18 Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року, господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Судом встановлено, що на момент
пред'явлення первісного позову в даній
справі існував предмет спору. Крім
цього, 11 грудня 2013 року, тобто в процесі
розгляду даної господарської справи,
відбулось правомірне зарахування
частини зустрічних однорідних вимог
ПАТ АКБ "Львів" та СПРОН ейчеф в порядку
ст. 601 ЦК України всього на суму 12 384
021,54грн.

Не беруться до уваги посилання
скаржника на пропуск строку позовної
давності, з посиланням на вимоги статей
256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України,
оскільки правовідносини у зв'язку з
випуском та погашенням облігацій
виникли за законодавством Ісландії.
Тобто, застосування права України в
даному випадку є безпідставним. У свою
чергу, позивач надав суду Юридичний
висновок (Письмове свідчення під
присягою та висновок експерта
Повіреного у Верховному Суді та
магістра права) практикуючого
адвоката, який допущений до практики в
Ісландії, від 03 червня 2013 року (додаток 3
до позовної заяви). Відповідно до
Розділу 7 вказаного юридичного
висновку "термін позовної давності не
закінчився".

Стосовно заяви позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову, судом
першої інстанції правомірно
відмовлено у задоволенні поданої заяви
з посиланням на відсутність належного
її обґрунтування.

Відповідно до ст.33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Скаржником належними та допустимими
доказами не доведено підставність
заявлених вимог в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що ухвала господарського суду
прийнята із дотриманням норм
законодавства та у відповідності до
обставин справи, а тому підстав для її
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 03.02.2014р.у справі
№914/3819/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити у
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено
та підписано 24.04.2014р.

Головуючий суддя
Галушко Н.А

Суддя
Матущак О.І.

Суддя
Орищин Г.В.