ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.Справа № 915/24/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів змінено на
підставі розпорядження голови суду №
130 від 22.04.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Кльосова А.Г., за
довіреністю № 1 від 14.01.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_2, за
довіреністю № 194 від 29.03.2013р.;

відповідач - ОСОБА_3, паспорт серія
НОМЕР_1 від 28.02.1996р.;

від третьої особи - Скрипка О.Р., за
довіреністю № 01/53-16 від 22.01.2014р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Інгул»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 18.02.2014р.

по справі № 915/24/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Інгул»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Публічне акціонерне
товариство «Миколаївобленерго»

про спонукання до укладення договору

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У січні 2014 року Публічне
акціонерне товариство «Інгул»
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
спонукання до укладення договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача з ПАТ
«Інгул» у наданій редакції.

У судовому засіданні призначене на
04.02.2014р. представник позивача заявив
клопотання про залучення в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійні вимоги - ПАТ
«Миколаївобленерго» та Миколаївське
обласне територіальне відділення АМК
України. Місцевий суд клопотання
позивача відхилив з огляду на його
необґрунтованість.

До початку розгляду справи по суті
позивач змінив предмет спору по справі
№ 915/24/14, в якій просив прийняти до
розгляду проект нової редакції
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача. (а.с. 47).

Позовні вимоги обґрунтовані приписами
ст.ст. 179, 187 ГК України та п. 2 ст. 649 ЦК
України, п. 5.8. Правил користування
електричною енергією, вимогами ПАТ
«Миколаїволенерго» та рекомендацією
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 18.02.2014р.
(суддя Васильєва Л.І.) у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про безпідставність позовних вимог з
огляду на те, що договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 7 від 31.01.2011р. укладений між
сторонами є продовженим та чинним. Крім
того, суд зазначив, що станом на момент
розгляду позову з врахуванням заяви
про зміну предмету позову та фактично
зміненої редакції договору позивачем
не виконано вимог ст. 181 ГК України щодо
надання стороні двадцятиденного
терміну надіслати відповідь.

Не погодившись з
вищезазначеним судовим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Інгул» звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати
та постановити нове, яким позовні
вимоги задоволено повністю.

Апелянт у скарзі наголошує про те,
що строк дії спірного договору сплинув
21.12.2012р. та не може вважатися
продовженим, оскільки у пункті 10.6
Договору відсутнє словосполучення «та
вважається продовженим на кожний
календарний рік».

Крім того, скаржник зазначає, що
екземпляр додаткової угоди від 01.01.2013р.
до договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 7 від
31.01.2011р. щодо продовження його дії не
підписаний відповідачем, тому позивач
наполягає на відсутності підстав
вважати спірний договір діючим.

Більш детальніше доводи викладені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 просить
залишити оскаржуване рішення без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Судовою колегією залучено до участі у
справі у якості третьої особи яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - Публічне
акціонерне товариство
«Миколаївобленерго».

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Миколаївської
області, проаналізувавши застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Правові, економічні та організаційні
засади діяльності в електроенергетиці
визначаються Законом України "Про
електроенергетику", який також регулює
відносини, пов'язані з виробництвом,
передачею, постачанням і використанням
енергії, забезпеченням енергетичної
безпеки України, конкуренцією та
захистом прав споживачів і працівників
галузі.

В силу статей 3, 7 Закону України "Про
електроенергетику", відносини,
пов'язані з виробництвом, передачею,
постачанням і використанням енергії,
регулюються цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.
Проектування, будівництво, введення в
експлуатацію, експлуатація, виведення
з експлуатації об'єктів
електроенергетики, систем
диспетчерського
(оперативно-технологічного)
управління, інших об'єктів, підключених
до об'єднаної енергетичної системи
України, регламентуються
нормативно-правовими актами,
обов'язковими для виконання всіма
суб'єктами електроенергетики.

Взаємовідносини, які виникають в
процесі продажу і купівлі електричної
енергії між виробниками або
постачальниками електричної енергії
та споживачами (на роздрібному ринку
електричної енергії) регулюються
Правилами користування електричною
енергією, затвердженими постановою
НКРЕ України від 31.07.1996 N 28,
зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 02.08.1996 за N 417/1442 (надалі
-Правила).

Дія цих Правил поширюється на всіх
юридичних осіб та фізичних осіб (крім
населення). Норми розділів "Загальні
положення", "Межі балансової належності
та експлуатаційної відповідальності
сторін" та "Особливості постачання
електричної енергії для населених
пунктів" поширюються на всіх
споживачів без винятку (п. 1.1).

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Згідно з п.п. 1 п. 10.2 Правил споживач
електричної енергії зобов'язаний
користуватися електричною енергією
виключно на підставі договору
(договорів).

За змістом частини 2 статті 275 ГК
України відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається. Аналогічна норма
міститься в ч. 1 ст. 26 Законом України
"Про електроенергетику" та абзаці 2 п. 5.1
Правил.

Пунктом 1.13 Правил користування
електричною енергією в редакції від
22.11.2006р. передбачено, що укладення,
внесення змін, подовження чи
розірвання дії будь-якого із договорів
здійснюються відповідно до вимог
законодавства та цих Правил.

Згідно з пунктом 1.6 вказаних Правил
договір про постачання електричної
енергії укладається постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом з усіма споживачами та
субспоживачами (крім населення), які
розташовані на території здійснення
ліцензованої діяльності
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, на основі
типового договору, який є додатком № 3
до Правил користування електричною
енергією.

При укладенні договору про постачання
електричної енергії сторони
визначають його зміст на основі
типового договору (пункт 5.2 Правил
користування електричною енергією).

Згідно з пунктом 5.3 вказаних Правил
постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом зобов'язаний
надати на розгляд проект договору про
постачання електричної енергії
протягом 7 робочих днів для споживачів
із приєднаною потужністю до 150 кВт та
протягом 14 робочих днів для споживачів
із приєднаною потужністю 150 кВт та
більше від дати прийняття від
споживача документів, зазначених у
пункті 5.4 цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.10.2013 року позивач ПАТ «Інгул»
звернувся до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з листом вих. №
924 (арк. справи 9) про направлення двох
екземплярів договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача та відповідно до абзацу
третього вказаного листа просив
підписаний та завірений печаткою
організації екземпляр договору, а
також копії установчих документів,
необхідних при укладенні
господарських договорів направити на
адресу ПАТ «Інгул» у двадцятиденний
термін. Докази направлення та
отримання відповідачем вказаного
листа наявні у матеріалах справи (арк.
справи 7-8).

Проте, судом встановлено, що між
Відкритим акціонерним товариством
«Інгул» (далі - власник мереж) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(далі - споживач) 31.01.2011 року було
укладено договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача № 7 (далі - договір № 7)
відповідно до умов якого власник мереж
забезпечує технічну можливість
передачі електричної енергії
споживачу в обсягах згідно з договором
про постачання або про купівлю-продаж
електричної енергії, з показниками
допустимих відхилень від стандартних
умов надання обсягу електричної
енергії та рівня дозволеної потужності
за класами напруги, а споживач
дотримується установленого режиму
споживання електричної енергії та
своєчасно сплачує за отримані послуги,
визначені п. 4.1 цього договору (п. 1.1
договору № 7) (арк. справи 39-42).

Даний договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

У пункті 10.6 договору № 7 сторонами
погоджено, що цей договір укладається
на строк до 31.12.2011 року, набирає
чинності з дня його підписання та
вважається продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією зі сторін про відмову від цього
договору або його перегляд. Договір
може бути розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін, у
порядку, визначеному законодавством
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 ГК України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Статтею 651 ЦК України встановлено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Проаналізувавши матеріали справи,
апеляційна інстанція зазначає, що в
матеріалах справи відсутні докази
розірвання договору.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції
відносно того, що умовами пункту 10.6
Договору встановлена можливість
пролонгації дії договору, отже
зазначений договір є продовженим та
чинним. Також судом встановлено, що
01.01.2013 року сторонами було підписано
додаткову угоду № 1 до договору про
технічне забезпечення
електропостачання № 7 від 31.01.2011 року
(арк. справи 37), пунктом 5 якої
передбачено, що сторони дійшли згоди в
тому, що всі положення договору, в які
не було внесено змін даною додатковою
угодою, залишаються чинними у
попередній редакції і сторони
підтверджують щодо них свої
зобов'язання.

Також, апеляційною інстанцією
враховано, що позивачем до заяви про
зміну предмету спору від 13.02.2014 року
подано проект нової редакції договору
№ 4 про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 02.01.2014
року з додатками.

Як вбачається з копії рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення відповідачу за номером
штрихового ідентифікатора 862
відповідачем примірник вказаного
проекту договору отримано 01.02.2014 року.
(а.с. 64)

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що станом на
момент розгляду позову у місцевому
суді позивачем не виконано вимог ст. 181
ГК України щодо надання стороні
двадцятиденного терміну на надання
відповіді.

Доводи апелянта відносно того, що
додаткова угода від 01.01.2013р. щодо
продовження дії договору № 7 від
31.01.2011р. не підписана відповідачем,
судом апеляційної інстанції до уваги
не приймається, оскільки не відповідає
дійсності. В матеріалах справи наявна
додаткова угода (а.с. 37), яка підписана
сторонами без зауважень та скріплена
печатками. У пунктах 4 та 5 вказаної
додаткової угоди наголошується, що
сторони підтверджують свої
зобов'язання щодо положень договору
про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 7 від
31.01.2013р. та діє вона протягом дії
договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому також не приймаються
судовою колегією до уваги.

Апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його зміни чи
скасування відсутні.

За таких обставин, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101,103 п.1, 105
ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Інгул» -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 18.02.2014р. по
справі № 915/24/14 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
23.04.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
А.І. Ярош