Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" квітня 2014 р.
Справа № 906/138/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Кравець С.Г.,

при секретарі Заруцькій О.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бігун В.В. - представник
за довіреністю від 26.08.2013р. (приймала

участь в судовому
засіданні 10.04.2014р.),

від відповідача: Скиданчук І.В. -
представник за довіреністю №20
від10.01.2014р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Коростенський завод "Янтар"
(м.Коростень)

до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Публічного
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України (м.Житомир)

про стягнення 223252,97грн.

Строк розгляду спору продовжувався за
клопотанням сторін, відповідно до ч.3
ст.69 ГПК України.

В судовому засіданні оголошувалась
перерва з 10.04.2014р. до 16.04.2014р., відповідно
до ст. 77 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство
"Коростенський завод "Янтар" звернулось
до господарського суду з позовом, в
якому просить стягнути на свою користь
з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Публічного
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України заборгованість в сумі
223252,97грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 08.02.2014р.
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства "Коростенський завод "Янтар"
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі, розгляд справи в
судовому засіданні призначено на
06.03.2014р.

Зважаючи на неявку в судове засідання
представника відповідача, заявлене
останнім клопотання про відкладення
розгляду справи, ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 06.03.2014р. розгляд справи
відкладено на 02.04.2014р.

Ухвалою господарського суду від
02.04.2014р. продовжено строк розгляду
спору на 15 днів, відповідно до ч.3 ст.69
ГПК України, відкладено розгляд справи
на 10.04.2014р.

В судовому засіданні 10.04.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримала у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві, просила
позов задовольнити та стягнути на
користь позивача з ДП "Житомирський
облавтодор" ПАТ "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України
заборгованість в сумі 223252,97грн., з яких:
200000,00грн. основного боргу, 3867,89грн. 3%
річних, 2460,00грн. інфляційних, 16925,08грн.
пені.

Зазначила, що відповідно до умов
договору від відповідача на адресу
позивача надійшла заявка №1064 від
13.06.2013р. на поставку продукції, тобто у
покупця виник обов'язок прийняти
замовлену продукцію та оплатити її.
Продавець - ПАТ "Янтар" виконав свої
зобов'язання в повному обсязі,
поставивши замовлену продукцію, а
покупець - відповідач по справі порушив
умови договору, розрахувавшись за
отриману продукцію лише частково в
сумі 125703,40грн.

Вказала, що відповідачем при отриманні
продукції 19.06.2013р. та 20.06.2013р. не були
заявлені претензії щодо якості та
кількості наданого товару. Замовлений
товар був отриманий відповідачем
відповідно до накладних №ЯН000000883 від
19.06.2013р. та №ЯН000000893 від 20.06.2013р. на
загальну суму 325703,40грн. Продукція була
отримана покупцем без зауважень та
претензій.

Зазначила, що підтвердженням отримання
замовленого товару відповідачем є не
тільки видаткові накладні, але і
матеріальні пропуски видані 19.06.2013р. та
20.06.2013р., які посвідчують те, що
продукція була відвантажена та
доставлена покупцю.

Також, завідуючою складу готової
продукції ПАТ "Янтар" ОСОБА_2 надано
письмові пояснення щодо відвантаження
продукції для покупця ДП "Житомирський
облавтодор" (а.с.87).

В судовому засіданні 10.04.2014р.
оголошувалась перерва до 16.04.2014р.,
відповідно до ст.77 ГПК України.

На адресу господарського суду 16.04.2014р.
від відповідача надійшли додаткові
пояснення №515 від 15.04.2014р. (а.с.109-110).

Після оголошеної в судовому засіданні
10.04.2014р. перерви представник позивача в
судове засідання 16.04.2014р. не прибув. На
адресу господарського суду
Житомирської області 15.04.2014р. від
позивача надійшло клопотання,
відповідно до якого ПАТ "Янтар" просить
розгляд справи здійснювати за
відсутності його представника, за
наявними матеріалами справи.

Під час розгляду справи представник
відповідача в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечила, просила
відмовити у задоволенні позову з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву та додаткових поясненнях
від 16.04.2014р. (а.с. 58-62). Вказала, що в
матеріалах справи відсутні
товарно-транспортні накладні на
підставі яких позивач має здійснювати
облік паливно-мастильних матеріалів. У
відзиві на позовну заяву відповідач
зазначає наступне:

- оскільки вимоги позивача ґрунтуються
на умовах договору №12/13/282 від 13.06.2013р.,
то необхідним для правильного
встановлення обставин справи та
вирішення спору, є дослідження
наявності замовлень покупця на
одержання товару, надання яких
передбачено умовами п.2.1 договору;

- відповідач не одержував від позивача
жодних документів про якість товару,
надання яких передбачено Інструкцією
П-7 та умовами п. 2.1 договору;

- додані позивачем до матеріалів справи
видаткові накладні не відповідають
вимогам первинного документа,
встановленим ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", оскільки не
містять посади осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення. Підписи
осіб на видаткових накладних, що
отримали товар не відповідають
підписам осіб, які уповноважені
позивачем на отримання товару згідно
довіреності №1224 від 19.06.2013р. Відсутня
дата та місце складання видаткової
накладної;

- позивачем до матеріалів справи
додано дві довіреності за одним і тим
самим номером та від однієї і тієї ж
самої дати, але з різним переліком
цінностей належних до отримання;

- акт звіряння взаємних розрахунків між
позивачем та відповідачем не може бути
доказом наявності заборгованості.

Відповідач також заперечила проти
нарахування пені, річних та
інфляційних посилаючись на те, що
позивачем не доведено факту отримання
товару саме відповідачем.

Водночас, у відзиві на позов вказано, що
у разі, якщо судом не будуть прийняті до
уваги вищевикладені доводи,
відповідач, посилаючись на положення
п.6 ч.232 ГК України, наводить власний
розрахунок нарахування пені, 3% річних
та інфляційних.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
учасників судового процесу, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
13.06.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Коростенський завод
"Янтар" (позивач/продавець) та Дочірнім
підприємством "Житомирський
облавтодор" Публічного акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України
(відповідач/покупець) було укладено
договір купівлі продажу №12/13/282 (далі -
договір, а.с.8), відповідно до п.1.1 якого
на умовах даного договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити лакофарбову
продукцію, товари побутової хімії та
інші товари (надалі іменується "товар")
за ціною, вказаною в накладних,
специфікаціях або рахунках.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
сторони визначають взаємною ціллю
досягнення товарообігу в 2013 році на
суму 325703,40грн. За виконання досягнутої
цілі та при умові відсутності
заборгованості покупцю додатково може
надаватись збільшена знижка на
наступний рік.

Згідно з п.2.1 договору, продавець
зобов'язаний: не пізніше 10-ти робочих
днів з дня отримання замовлення,
передати покупцеві товар; надати
покупцеві паспорт якості на товар,
рахунок, видаткову, товаротранспортну
та податкову накладну.

Поставка товару може здійснюватися
транспортом продавця. При умові
поставки товару вагою не менше 3 тон в
одне місце, доставка товару
проводиться за рахунок продавця. При
умові поставки товару вагою менше 3 тон,
транспортні витрати оплачуються
покупцем на договірній основі на
підставі видаткової накладної або акту
виконаних робіт (п.2.3 договору).

Відповідно до п.2.4 договору, покупець
зобов'язаний: прийняти товар і
розрахуватися за нього з відстрочкою
платежу 14 календарних днів з моменту
отримання товару.

Прийомку товару за кількістю та якістю
сторони здійснюють на складі Покупця в
порядку, визначеному інструкціями П-6,
П-7 "Про порядок прийомки продукції
виробничо-технічного призначення й
товарів народного споживання за
кількістю та якістю" (п.2.5 договору).

У пункті 2.6 договору сторони обумовили,
що покупець набуває право власності на
товар з моменту отримання поставленого
товару.

Згідно із п. 3.1 договору, оплата товару
здійснюється покупцем за визначеною
п.1.1 цього договору ціною та у
визначений п.2.4 цього договору строк.

Відповідно до п.3.2 договору, ціна та
товар вказуються в товарних накладних
у національній валюті України.

Пунктом 3.3 договору сторони
передбачили, що продавець залишає за
собою право в односторонньому порядку
змінювати ціну на продукцію у зв'язку
із зміною цін на сировину та
енергоносії, поставивши до відома
покупця за 10 днів до підвищення цін.

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін. Договір
діє до 31 грудня 2013 року, а в частині
розрахунків - до повного їх завершення.
Закінчення строку цього договору не
звільняє сторони від обов'язку
виконати взяті на себе зобов'язання та
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
цього договору (п.5.1, п.5.2, п.5.3 договору).

Згідно із ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

На виконання укладеного 13.06.2013р. між
сторонами договору купівлі-продажу
№12/13/282 та в період його дії позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 325703,40грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи
видатковими накладними №ЯН000000883 від
19.06.2013р. на суму 197076,00грн. (а.с.11) та
№ЯН000000893 від 20.06.2013р. на суму 128627,40грн.
(а.с.12) та довіреностями №1224 від 19.06.2013р.
(а.с. 9-10).

При цьому, судом досліджено та
встановлено, що вказаний у видаткових
накладних товар, а саме: емаль біла ПФ-115
в кількості 7040кг; емаль чорна ПФ-115 в
кількості 4015кг; емаль сіра ПФ-115 в
кількості 6050кг на загальну суму
325703,40грн. поставлялась позивачем за
письмовою заявкою відповідача №1064 від
15.06.2013 року на поставку фарби та з
відстрочкою платежу на 14 днів з моменту
отримання, про що зазначено у самій
заявці (а.с.75). В заявці відповідачем
також гарантовано оплату поставленого
товару.

Стосовно доводів представника
відповідача про те, що додані позивачем
до матеріалів справи видаткові
накладні не відповідають вимогам
первинного документа, встановленим ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Положенням про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженим
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р., господарські операції
визначено як факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів. Первинні ж
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це не
можливо, безпосередньо після її
завершення (п.2.2. Положення).

Згідно з пунктом 2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Видаткова накладна є двостороннім
документом, яка підписується обома
сторонами договору, і повинна
передбачати та конкретизувати основні
умови поставки продукції згідно
договору.

Судом встановлено, що видаткові
накладні №ЯН000000883 від 19.06.2013р. на суму
197076,00грн. та №ЯН000000893 від 20.06.2013р. на
суму 128627,40грн., оригінали яких оглянуто
в судовому засіданні 02.04.2014р., містять
обов'язкові для них реквізити, у тому
числі підписи представників як
продавця, так і покупця.

Окрім того, відповідно до ст.201 п.п. 201.1.,
201.6., 201.10 Податкового кодексу України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача).

Позивачем до видаткових накладних від
19.06.2013р. та 20.06.2013р. виписано податкові
накладні від 19.06.2013р. та від 20.06.2013р.
(а.с.84, 85).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Ухвалою суду від 02.04.2014р. відповідача
було зобов'язано надати, у т.ч. належним
чином засвідчені копії документів
поданих до податкових органів для
включення сум ПДВ, згідно накладних
№ЯН000000883 від 19.06.2013р. та №ЯН000000893 від
20.06.2013р. до податкового кредиту.

На виконання вимог зазначеної ухвали,
представник відповідача в судовому
засіданні 10.04.2014р. надала копію реєстру
отриманих та виданих накладних за
червень 2013р., в якому відображено
нарахування сум податку на додану
вартість за накладними №ЯН000000883 від
19.06.2013р. на суму 197076,00грн. та №ЯН000000893
від 20.06.2013р. на суму 128627,40грн. для
віднесення до податкового кредиту
(а.с.96-103).

З наведеного слідує, що відповідачем
відображено у податковій звітності (у
своїх податкових зобов'язаннях)
господарські операції за спірними
видатковими накладними, а тому будь-які
заперечення відповідача з приводу
підтвердженого факту даних
господарських операцій спростовуються
зібраними у справі доказами.

Як вбачається з видаткових накладних
№ЯН000000883 від 19.06.2013р. та №ЯН000000893 від
20.06.2013р., зазначений в них товар на
загальну суму 325703,40грн. відповідачем
було отримано через уповноваженого
представника на підставі довіреності
№1224 від 19.06.2013р.

Позивачем до матеріалів справи додано
дві довіреності під одним і тим же
номером - 1224 та від однієї і тієї ж дати -
30.03.2013р. (а.с.9, 10). Водночас, вказані
довіреності містять відмінний перелік
цінностей, які належить отримати. Так, в
одній довіреності зазначено про
отримання емалі ПФ-115 "Янтар" в
кількості 10340кг, в іншій - отримання
емалі білої ПФ-115 "Янтар" в кількості
7040кг, емалі чорної ПФ-115 "Янтар" в
кількості 4015кг; емалі сірої ПФ-115 "Янтар"
в кількості 6050кг.

Відповідно до п.2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей (далі - Інструкція),
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16 травня 1996р. №99,
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
(надалі - цінності) відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Довіреність на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей (п.6 Інструкції).

Як вбачається з поданої представником
відповідача копії журналу реєстрації
довіреностей за 2011-2014 рік, в ньому
відображено видачу ОСОБА_1 довіреності
№1224 від 19.06.2013р. на отримання
матеріальних цінностей від ПАТ
"Коростенський завод "Янтар" (а.с.95). При
цьому, в графі щодо використання
виданої довіреності зазначено лише
одну видаткову накладну №883 від 19.06.2013р.

Водночас, зазначене пояснюється,
зокрема, відомостями, встановленими з
пояснювальної записки менеджера
відділу збуту ПАТ "Янтар" ОСОБА_3, з якій
вказано, що при поставці продукції за
видатковою накладною №ЯН000000883 від
19.06.2013р. покупцем ДП "Житомирський
облавтодор" була видана довіреність
№1224 від 19.06.2013р. на загальну кількість
замовленої фарби 10 340 кг. При другій
поставці, яка відбулася 20.06.2013р., був
відвантажений товар відповідно до
видаткової накладної №ЯН000000893 від
20.06.2013р. і після телефонної розмови
менеджера ОСОБА_3 та головного
бухгалтера ДП "Житомирський
облавтодор" ОСОБА_4 була досягнута
домовленість стосовно того, що для
зручності на адресу позивача поштою
буде направлена довіреність під тим же
номером та датою, що і перша, але
зроблена на всю загальну поставлену
продукцію, яка була отримана
відповідачем. Першу видану довіреність
головний бухгалтер ОСОБА_4 просила
анулювати. Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив суд приймати
до уваги як належний доказ при розгляді
спору лише один із виданих
відповідачем документів - довіреність
№1224 від 19.06.2013р., видану ОСОБА_1 на
отримання цінностей по договору
купівлі-продажу №12/13/282 від 13.06.2013р., а
саме: емаль ПФ-115 Янтар біла - 7040 кг.,
емаль ПФ-115 Янтар чорна - 4015 кг., емаль
ПФ-115 Янтар сіра - 6050 кг.

Такі доводи позивача знайшли своє
підтвердження при розгляді справи та
не спростовані відповідачем.

При цьому, стосовно заперечень
відповідача з даного приводу, суд
зауважує, що видача двох довіреностей
на отримання товару під одним і тим же
номером та від однієї і тієї ж дати
(одна з яких помилково та в порушення
вимог законодавства не була анульована
Дочірнім підприємством "Житомирський
облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні
дороги України") жодним чином не
спростовує факту наявності у
представника відповідача повноважень
на одержання товарно-матеріальних
цінностей за видатковими накладними
№ЯН000000883 від 19.06.2013р. та №ЯН000000893 від
20.06.2013р. Навпаки, видача відповідачем
двох довіреностей під одним і тим же
номером та від однієї і тієї ж дати, але
з відмінним переліком
товарно-матеріальних цінностей
свідчить про недоліки в роботі саме
працівників відповідача при
оформленні бухгалтерських документів
на отримання товарно-матеріальних
цінностей від позивача.

З огляду на вищевикладені встановлені
судом обставини у їх сукупності,
видаткові накладні №ЯН000000883 від
19.06.2013р. та №ЯН000000893 від 20.06.2013р.
оцінюються судом як належні докази, що
підтверджують факт здійснення
господарських операцій на загальну
суму 325703,40грн.

Про наведене також свідчить
відсутність будь-яких претензій з боку
відповідача щодо кількості та/або
якості отриманого товару, оскільки
жодних письмових доказів на
підтвердження своїх доводів з цього
приводу відповідачем до справи не
подано.

За таких обставин, бездоказові доводи
представника відповідача
спростовуються вищевикладеним та не
заслуговують на увагу.

Згідно ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначає, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до узгоджених сторонами в
п.3.1 договору купівлі-продажу №12/13/282
від 13.06.2013р. строків оплати товару на
умовах відстрочки платежу - 14
календарних днів з моменту отримання
товару, відповідач мав провести з
позивачем розрахунки наступним чином:

- за отриманий товар відповідно до
видаткової накладної №ЯН000000883 від
19.06.2013р. - у строк до 03.07.2013р.,

- за отриманий товар відповідно до
видаткової накладної №ЯН000000893 від
20.06.2013р. - у строк до 04.07.2013р.

Для проведення оплати за поставлений
товар позивачем виставлявся
відповідачу рахунок №ЯН000000772 від
19.06.2013р. на оплату товару (а.с.83).

Проте, відповідач розрахунки за
отриманий від позивача товар належним
чином та у повному обсязі не провів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриманий товар виконав частково,
перерахувавши позивачу грошові кошти:
09.07.2013р. в сумі 50000,00грн. (платіжне
доручення №1799 від 09.07.2013р. з
призначенням платежу: оплата за емаль
зг. рах. №772 від 13.06.2013р.), 26.07.2013р. в сумі
25703,40грн. (платіжне доручення №1928 від
26.07.2013р. з призначенням платежу: оплата
за емаль зг. рах. №ЯН000000772 від 26.07.2013р..),
29.08.2013р. в сумі 25000,00грн. (платіжне
доручення №2362 від 29.08.2013р. з
призначенням платежу: оплата за емаль
зг. рах. №ЯН000000772 від 19.06.2013р.), 09.10.2013р. в
сумі 10000,00грн. (платіжне доручення №212
від 09.10.2013р. з призначенням платежу: за
фарбу зг. рах. №ЯН-772 від 19.06.2013р.),
01.11.2013р. в сумі 15000,00грн. (платіжне
доручення №391 від 01.11.2013р. з
призначенням платежу: за фарбу зг. дог.
12/13/282 від 13.06.2013р.) (а.с.21-22 та на звороті).

Таким чином, у відповідача перед
позивачем залишилась непогашеною
заборгованість в сумі 200000,00грн.
(325703,40грн. - 50000,00грн. - 25703,40грн. - 25000,00грн.
- 10000,00грн. - 15000,00грн.).

Зазначену суму заборгованості позивач
просить стягнути на свою користь з
відповідача.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.1 ст.173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 175 Господарського
кодексу України передбачено,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України
передбачено, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Відповідно до довідки позивача, станом
на 10.04.2014р. сума боргу ДП підприємства
"Житомирський облавтодор" ПАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" перед ПАТ
"Коростенський завод "Янтар" складає
200000,00грн. (а.с.89).

Станом на час прийняття рішення у даній
справі, відповідач не надав суду
доказів погашення заборгованості
перед позивачем за отриманий товар на
суму 200000,00грн.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача 200000,00грн.
заборгованості є правомірними та
підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач у
позовній заяві просить стягнути з
відповідача 16925,08грн. пені, 3867,89грн.3%
річних та 2460,00грн. інфляційних,
посилаючись на порушення відповідачем
строків проведення оплати.

Згідно встановлених обставин справи
підтверджується порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором купівлі-продажу №12/13/282 від
13.06.2013р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору передбачена розділом 4
договору купівлі-продажу №12/13/282 від
13.06.2013р.

Пунктом 4.4 договору купівлі-продажу
№12/13/282 від 13.06.2013р. сторони погодили, що
за прострочення здійснення розрахунку
за товар покупець зобов'язаний за
вимогою продавця виплатити останньому
пеню у розмірі 2-ох облікових ставок
НБУ, індекс інфляції, 3% річних від
несплаченої суми за кожний день
прострочення платежу.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно п.6 ст.231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений даним
законом, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, проте
умовами договору встановлено інше.

При цьому, умовами договору
купівлі-продажу №12/13/282 від 13.06.2013р.
сторони не обумовили інший, ніж
передбачено законом (ч.6 ст.232 ГК
України) період нарахування пені.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування пені (а.с.3-4), господарський
суд встановив, що правомірним, з
урахуванням здійснених відповідачем
проплат та приписів п.6 ст.232 ГПК
України, є нарахування пені в сумі
15099,69грн., зокрема нарахованої:

- в сумі 302,36грн., за період з 05.07.2013р. по
08.07.2013р. на суму заборгованості
197076,00грн. ,

- в сумі 959,02грн., за період з 09.07.2013р. по
25.07.2013р. на суму заборгованості
147076,00грн.,

- в сумі 1529,63грн., за період з 26.07.2013р. по
28.08.2013р. на суму заборгованості
121372,60грн.,

- в сумі 1407,30грн., за період з 29.08.2013р. по
08.10.2013р. на суму заборгованості
96372,60грн.,

- в сумі 707,54грн., за період з 09.10.2013р. по
31.10.2013р. на суму заборгованості
86372,60грн.,

- в сумі 1626,90грн., за період з 01.11.2013р. по
03.01.2014р. на суму заборгованості
71372,60грн.,

- в сумі 8566,94грн., за період з 05.07.2013р. по
04.01.2014р. на суму заборгованості
128627,40грн.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення на свою користь з
відповідача пені підлягають
частковому задоволенню в сумі 15099,69грн.
У задоволенні позову в частині
стягнення пені в сумі 1825,39грн. суд
відмовляє.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
(а.с.4), господарський суд встановив, що
правомірним є нарахування 3% річних в
сумі 3884,13грн. та інфляційних в сумі
2662,00грн. Проте, зважаючи на те, що
позивачем заявлено до стягнення меншу
суму 3% річних та інфляційних, ніж
правомірно нарахована, позовні вимоги
в частині стягнення 3% річних в сумі
3867,89грн. та інфляційних в сумі 2460,00грн.
підлягають задоволенню в заявлених
сумах.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Доводи відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву та у
додаткових поясненнях №515 від 15.04.2014р.
спростовуються вищевикладеними
встановленими судом обставинами
справи.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
заявленими відповідно до чинного
законодавства та укладеного сторонами
договору та такими, що підлягають
задоволенню частково, в сумі 221427,58грн.,
з яких: 200000,00грн. основного боргу,
15099,69грн. пені, 3867,89грн. - 3% річних та
2460,00грн. інфляційних. У задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
1825,39грн. пені суд відмовляє за
безпідставністю.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторони
пропорційно сумі задоволених позовних
вимог, у відповідності до ст.49 ГПК
України.

На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625,
626, 629, 655 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 193, 231, 232
ГК України та керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 49,
69, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Публічного
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України (10003, м.Житомир,
вул.Перемоги, 75, ідентифікаційний код
32008278) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Коростенський завод "Янтар" (11503,
Житомирська область, м.Коростень,
вул.Житомирська, 2, ідентифікаційний
код 02969797)

- 200000,00грн. боргу,

- 15099,69грн. пені,

- 3867,89грн. - 3% річних,

- 2460,00грн. інфляційних,

- 4427,35грн. витрат по сплаті судового
збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.04.14

Суддя
Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек. з пов.)