ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.Справа № 916/324/14Одеський
апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів :

головуючого: Мирошниченко М. А. ,

суддів: Головей В.М. та Шевченко В.
В.,

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження
голови суду № 395 від 21.03.2014 р.)

при секретарі судового засідання -
Щербатюку О.В.

за участю представників:

ДП "Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Дельта-лоцман" -
Дьяченко Т.В. (на підставі довіреності),

ТОВ "Мьобіус Констракшн Юкреін" -
Поляков О.Ю., Бріг В.М. та Волков А.С. (на
підставі довіреності)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Дельта-лоцман"
ДП "Адміністрація морських портів
України" на рішення господарського
суду Одеської області від 26.02.2014 р. по
справі № 916/324/14 за позовом Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії
"Дельта-лоцман" державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мьобіус
Констракшн Юкреін" про стягнення 8 678
302,47 грн.

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2014 р. Державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Дельта-лоцман"
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (далі позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мьобіус Констракшн
Юкреін" (далі відповідач) про стягнення
8 678 302,47 грн. штрафу за прохід судна "Josef
Mobius" без лоцмана в зоні обов'язкового
лоцманського проведення за період
червень - вересень 2013 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
судном "Josef Mobius" було здійснено прохід
без лоцмана в зоні обов'язкового
лоцманського проведення в період з
червня-вересень 2013 р. Позивач зазначає,
що на адресу відповідача направив
лист-вимогу № 2076 від 30.10.2013 р. про сплату
штрафу за прохід без лоцмана в зоні
обов'язкового лоцманського проведення
за період червень-вересень 2013 р. в
розмірі 8 678 302,47 грн., яку (лист -вимогу)
відповідач отримав 05.11.2013 р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового повідомлення.
Проте, як стверджує позивач, відповідач
зобов'язання по оплаті штрафу у
визначений строк не здійснив. (а.с. 2-5)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.02.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 916/324/14. (т. 1 а.с. 1)

14.02.2014 р. за вх. № 4016/14 не погоджуючись з
позовними вимогами, відповідач до
місцевого господарського суду надав
відзив, в якому просив місцевий
господарський суд відмовити у
задоволенні позову з огляду на те, що
судно "Josef Mobius" відноситься до категорії
суден групи "Е", які звільняються від
обов'язкового лоцманського проведення,
крім того, послуги із забезпечення
лоцманського проведення відповідачем
не замовлялися та не надавалися
позивачем. Також відповідач зазначає,
що усі переміщення судна здійснювались
виключно з відома та за погодженням з
постом регулювання руху суден (Служба
регулювання рухом суден "Южний" - СРРС).
В обґрунтування своїх заперечень,
відповідач також посилається на
Висновок науково - правової експертизи
при Інституті держави і права ім. В.М.
Корецького НАН України. ( а.с. 126-130, т. 12 )

25.02.2014 р. за вх. № 4898/14 позивач до
місцевого господарського суду надав
письмові пояснення на відзив
відповідача, в яких заперечує проти
доводів відповідача та наполягає на
тому, що лоцманське проведення у
відповідному районі або порту є
обов'язковим, тому судна групи Е (крім
суден, які проходять ходові
випробування) не звільняються від
сплати лоцманського збору, відповідно
до п. 22 "Зборів і плат за послуги, що
надаються суднам закордонного
плавання у морських портах України" та
зауважує, що надання послуг з
лоцманського проведення не ставиться в
залежність від надання/ненадання
послуг СРРС, надання послуг судну
службою регулювання руху суден не
знімає з капітана судна
відповідальності за безпеку плавання
судна і захист довкілля та не звільняє
його від можливості скористатися
послугами державного морського
лоцмана в районі обов'язкового
лоцманського проведення, про що
зазначено у Порядку надання послуг з
регулювання руху суден, затвердженого
наказом Міністерства інфраструктури
України від 08.05.2013 №291 та у Типовому
положенні про службу регулювання руху
суден, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2001 № 340.

Крім того, позивач наполягає на тому, що
наданий відповідачем висновок науково
- правової експертизи не є належним
доказом у справі відповідно до Закону
України "Про судову експертизу".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 26.02.2014 р. (повний текст якого
складено та підписано суддею Власовою
С.Г. 03.03.2014 р.) в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення місцевого суду вмотивовано
тим, що належне відповідачу судно "Josef
Mobius" відноситься до групи суден „Е" і
згідно чинного законодавства має право
здійснювати плавання без морського
лоцмана у районах обов'язкового
лоцманського проведення, а тому
стягнення штрафу за прохід цього судна
без лоцмана є безпідставним. Крім того
суду зазначив, що лоцманське
проведення могло бути здійснено в
установленому порядку відповідно до
Правил плавання, згідно яких капітан
судна повинен подати лоцманську заявку
та за фактом здійсненої лоцманської
проводки - підписати лоцманські
квитанції. Проте, з матеріали справи та
пояснення представників сторін
свідчать про те, що капітан т/х "Josef Mobius"
заявок не подавав і лоцманських
квитанцій не підписував, а лоцманська
проводка в установленому порядку не
здійснювалась. ( а.с. 225-231, т. 12)

Не погоджуючись з вищевказаним судовим
рішенням позивач звернувся з
апеляційною скаргою до Одеського
апеляційного господарського суду, в
якій просив це рішення скасувати та
прийняти нове, яким задовольнити його
позов у повному обсягу.

В апеляційній скарзі, скаржник
зазначив, що рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а також навів ті
ж самі доводи, що у позовній заяві та
письмових поясненнях на відзив
відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 24.03.2013 р.
зазначену апеляційну скаргу прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 24.04.2014 року о 10:00 год., про що
усі учасники, згідно приписів ст. 98 ГПК
України, були своєчасно та належним
чином повідомлені.

У письмову відзиві на скаргу
відповідач просив залишити її без
задоволення, а рішення місцевого суду
без змін.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Представники скаржника (позивача) в
усних поясненнях наданих суду, просили
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в усних
поясненнях наданих суду, просив
рішення місцевого господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому
засіданні оголошувались лише вступна
та резолютивна частини судової
постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, обговоривши доводи викладені
в апеляційній скарзі та відзиві на неї,
дослідивши обставини справи та наявні
у ній докази, а також перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та
це встановлено місцевим судом, що
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 04.03.2013 р. №133-р
„Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту" наказом
Міністерства Інфроструктури України
від 19.03.2013 р. за №163 створено Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України", що входить до сфери
управління Міністерства
інфраструктури України. (а.с.89-92, т.12).

Згідно Статуту Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України", одним з предметів його
діяльності є надання послуг суднам на
підходах і безпосередньо в акваторії
морського порту, а також між морськими
портами для їх безпечного
судноплавства, маневрування та
стоянки, в тому числі лоцманських
послуг, послуг служб регулювання руху
суден, послуг із забезпечення
безпечного проходження каналами,
акваторіями тощо, що оплачуються
портовими зборами, іншими зборами та
платами. (а.с.93-113,т.12).

„Дельта - лоцман" є філією Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України". ( а.с. 87, т. 12)

З наявної у матеріалах справи
довіреності вбачається, що Державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України" доручило керівнику
вищевказаної філії представляти його
(підприємства) інтереси в органах
судової влади з всіх питань діяльності
філії, зокрема з правом звернення до
судів з позовними заявами від імені
підприємства.(а.с. 114, т. 12).

Матеріали справи свідчать про те, що
судно "Josef Mobius", власником якого є ТОВ
"Мьобіус Констракшн Юкреін", тобто
визначений позивачем відповідач по
цієї справі, у період з 13.06.2013 р. по
23.09.2013 р. проходило в акваторію порту
"Южний" без лоцмана, що підтверджується
наданими позивачем, наявними у
матеріалах справи, записами
радіолокаційного контролю за рухом
судна "Josef Mobius" Автоматизованої
інформаційної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", узагальненою
інформацією щодо проходження судна "Josef
Mobius" в період з 13.06.2013 р. до 23.09.2013 р.
(включно).

Слід зазначити, що відповідач не спорює
вищевказаних обставин і визнає факт
проходу належному йому судна "Josef Mobius" у
період з 13.06.2013 р. по 23.09.2013 р. в
акваторії порту "Южний" без лоцмана.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на адресу відповідача направив
лист-вимогу № 2076 від 30.10.2013 р. про сплату
у семиденний строк штрафу за прохід без
лоцмана в зоні обов'язкового
лоцманського проведення за період з
13.06.2013 р. по 30.09.2013 р. в розмірі 8678 302,47 грн.
з розрахунками суми штрафу (а.с.62-66, т.1),
яку (лист-вимогу) відповідач отримав
05.11.2013 р., що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
повідомлення ( а.с.67, т.1).

Саме стягнення вказаного штрафу є
предметом цього спору.

Відмовляючи в задоволенні позову
місцевий господарський суд дійшов
висновку що ці вимоги не обґрунтовані,
оскільки правові підстави для
стягнення штрафу відсутні.

Колегія колегії суддів апеляційної
інстанції частково погоджується з
висновком місцевого суду з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач у позові в якості відповідача
визначив власника судна "Josef Mobius" -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мьобіус Констракшн
Юкреін" і саме з нього просив стягнути
передбачений ст.. 102 КТМ України штраф.

Можливість стягнення штрафу за
проходження судна без лоцмана, у
випадках колі лоцманська проводка є
обов'язковою, передбачена ст.102 КТМ
України, яка встановлює, що за надання
недостовірної інформації, у тому числі
за допомогою технічних суднових
засобів, щодо даних про судно, перелік
яких встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну політику у сферах морського і
річкового транспорту, а також за прохід
без дозволу служби регулювання руху
або без лоцмана в зоні обов'язкового
лоцманського проведення капітан судна
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
двократної ставки лоцманського збору
незалежно від встановленої чинним
законодавством України
відповідальності за наслідки, що
можуть виникнути через ці дії.

Змістовний аналіз зазначеної статті
надає можливість колегії суддів
зробити висновок що відповідальність,
у вигляді штрафу, за проходження судна
без лоцманського проведення, у
випадках коли таке проведення є
обов'язковим, повинен нести
безпосереднього капітан судна, а не
власник (судовласник) судна.

При цьому вказане порушення (за
проходження судна без лоцманського
проведення, у випадках коли таке
проведення є обов'язковим) слід
відносити до такого виду порушень, як
адміністративне правопорушення,
відповідальність за яке повинна нести
саме посадова особа як допустила це
порушення, тобто в даному випадку
капітан судна.

Згідно ст.. 58 КТМ України капітан судна
внаслідок свого службового становища
визнається представником
судновласника і вантажовласника щодо
дій, викликаних потребами судна,
вантажу або плавання, а також позовів,
що стосуються довіреного йому майна,
якщо на місці немає інших
представників судновласника або
вантажовласника.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що капітан є представником
судовласника лише в окремих визначених
законом випадках, тобто
представництво капітана має обмежений
характер, оскільки здійснюється тільки
щодо дій, викликаних потребами судна,
вантажу або плавання і щодо позовів,
які стосуються довіреного йому майна, а
відтак у відносинах щодо допущених
безпосередньо капітаном порушень за
які передбачено накладання штрафу саме
на капітана, останнього не можна
вважати представником судовласника з
метою покладення відповідальності на
судовласника.

За таких обставин той факт, що капітан є
представником судовласника не змінює
його (капітана) самостійного правого
статусу та особистої відповідності у
відносинах щодо лоцманського
проводженні і відповідно стягнення
вказаного штрафу, оскільки в даному
випадку йдеться не про заподіяння
шкоди діями капітана, за які дійсно
повинен відповідати судовласник, а про
стягнення штрафу безпосередньо з
капітана за допущені саме ним
порушення, а тому судовласник не
повинен відповідати за ці дії, тобто не
може бути відповідачем по цьому
стягненню.

При цьому колегія судді вважає, що до
відносин про стягнення вказаного
штрафу не можна застосовувати як на
пряму так і по аналогії закону приписи
ст. 1172 ЦК України ( відшкодування
юридичною або фізичною особою шкоди,
завданої їхнім працівником чи іншою
особою), оскільки ця правова норма
регулює відповідальність за завдану
шкоду, а не за порушення допущені
працівником за які передбачена адресна
відповідальність конкретної особи.

Колегія суддів також вважає, що до
відносин щодо відповідальності по
стягненню вказаного штрафу не можна
застосовувати і приписи ст.239 ЦК
України, оскільки вони стосується
наслідків вчинення представником
правочинів, які створюють, змінюють або
припиняють цивільні права і обов'язки
особи, які вона представляє, а у даному
випадку йдеться не про правочин
здійснений капітаном в інтересах
судовласника судна, а про порушення
безпосередньо капітаном встановлених
законодавством правил поведінки.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позивач невірно визначив особу яка
повинна відповідати за вказане
порушення і з якої можливо стягувати
передбачений ст.. 102 КТМ України штраф,
тобто не вірно визначив відповідача.

За таких обставин на переконання
колегії суддів місцевий суд повинен
був відмовити в задоволенні позову не
на зазначених ним у мотивувальній
частині рішення підставах, а з
посиланням на те, що визначений
позивачем відповідач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Мьобіус
Констракшн Юкреін" не суб'єктом
відповідальності за вказане порушення
і відповідно не може нести цю
відповідальність, тобто що це
товариство (судовласник) є неналежним
відповідачем.

Слід зазначити, що в даному випадку
місцевий суд був позбавлений
можливості використати надане йому ст..
24 ГПК України право залучити до участі
у справі іншого відповідача або за
згодою позивача замінити визначеного
ним неналежного відповідача належним
відповідачем, тобто капітаном судна,
оскільки капітан судна як фізична
особа яка не має статусу підприємця є
особою, яка згідно з нормами ГПК
України не може бути учасником
судового процесу в господарському суді
по цьому спору.

Така правова позиція відкладена у п. 1.3.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України, від 26.12.2011,
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" де роз'яснено, що якщо
у розгляді справи господарським судом
буде з'ясовано, що іншим або належним
відповідачем у ній мала б бути особа,
яка згідно з процесуальним законом не
може бути учасником судового процесу в
господарському суді, а позивач
наполягає на розгляді відповідної
справи саме господарським судом,
останній не вправі ні залучати
відповідну особу до участі у справі,
ані припиняти провадження в ній, а
повинен розглянути справу стосовно
того відповідача, якому пред'явлено
позовну вимогу, та прийняти рішення по
суті справи (в тому числі про відмову в
позові, якщо відповідач є неналежним).

Водночас у п.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011, № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України"
роз'яснено, що не підлягає скасуванню
судове рішення, якщо апеляційною
інстанцією буде з'ясовано, що його
резолютивна частина є правильною, хоча
б відповідні висновки місцевого
господарського суду й не були належним
чином обґрунтовані у мотивувальній
частині рішення.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
правильно відмовив в задоволенні
позову, однак невірно визначив
підстави такої відмови.

Наведені скаржником (позивачем) в
апеляційній скарзі доводи не доводять
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення вказаного штрафу саме з
визначеного ним у позові відповідача, а
тому не можуть прийматись до уваги та
бути підставою для скасування рішення
місцевого суду та ухвалення нового про
задоволення позову до вказаного
відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги позивача слід
відмовити, а рішення місцевого
господарського суду залишити без змін,
з урахуванням мотивувальної частини
цієї постанови.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі філії
"Дельта-лоцман" державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Одеської області від 05.03.2014 року по
справі № 916/324/14, з урахуванням
мотивувальної частини цієї постанови, -
залишити без змін.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена, у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено та
підписано 24.04.2014 р.

Головуючий:
Мирошниченко М. А.

Судді:
Головей В. М.

Шевченко В. В.