ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 року
Справа № 904/6557/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Орєшкіної
Е.В. (доповідач)

суддів: Широбокової Л.П., Чус О.В.

секретар судового засідання:Валяр М.Г.,

представники сторін:

від позивача: Касьян І.В., представник,
довіреність № 13 від 20.12.2013 року;

від відповідача: ОСОБА_3, представник,
нотаріально-посвідчена довіреність №
1217 від 11.09.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.12.2013 року у справі №904/6557/13

за позовом комунального підприємства
теплових мереж "Криворіжтепломережа",
м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 31 544 грн. 06 коп.

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року комунальне
підприємство теплових мереж
"Криворіжтепломережа" (далі по тексту -
КПТМ "Криворіжтепломережа") звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (далі по тексту
- ФОП ОСОБА_4) на свою користь 30
186 грн. 09 коп. заборгованості за теплову
енергію, 623 грн. 29 коп. пені, 734 грн.
68 коп. 3% річних та 1 720 грн. 50 коп.
понесених витрат по сплаті судового
збору.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013
року у справі №904/6557/13 (головуючий суддя
Бєлік В.Г., судді: Колісник І.І., Мартинюк
С.В.) позов задоволено, з ФОП ОСОБА_4 на
користь КПТМ "Криворіжтепломережа"
стягнуто 30 186 грн. 09 коп. заборгованості
за теплову енергію, 623 грн. 29 коп. пені,
734 грн. 68 коп. 3% річних та 1 720 грн. 50 коп.
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, порушення ним норми
матеріального та процесуального права,
просить Дніпропетровський апеляційний
господарський суд рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.12.2013 року у справі №904/6557/13
скасувати, прийняти нове рішення, яким
на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
припинити провадження у справі; вважає,
що спір має бути розглянутий
Саксаганським районним судом м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області.

Позивач проти доводів апеляційної
скарги заперечує, вважає їх
необґрунтованими та безпідставними,
просить Дніпропетровський апеляційний
господарський суд рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення присутніх в судових
засіданнях представників сторін,
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства та на предмет
доведеності обставин, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між
КПТМ "Криворіжтепломережа" та фізичною
особою ОСОБА_4 укладено договір №3332 від
11.11.2011 року (далі по тексту - договір), за
умовами якого постачальник відпускає
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді на потреби опалення, вентиляції,
гарячого водопостачання та у вигляді
пари на технологічні потреби, а
споживач, в свою чергу, сплачує
отриману теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) у
строки, передбачені договором.

При виконанні договору сторони
керуються чинним законодавством
України, діючими Правилами технічної
експлуатації теплоспоживаючих
установок теплових мереж, рішеннями
виконавчого комітету Криворізької
міської ради та іншими законодавчими
актами (п.1.1 договору).

Постачальник відпускає споживачеві
теплову енергію на об'єкти, вказані в
таблиці №2 згідно з встановленим
планом теплоспоживання з 12.10.2011 року по
12.10.2012 року. Оплата здійснюється з
моменту зазначеного періоду дії
договору (п.1.3 договору).

Об'єктом теплоспоживання, відповідно
до таблиці №2 до договору, є магазин
непродовольчих товарів, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач стверджує, що за період з 15.10.2011
року по 06.04.2013 року він поставив на
об'єкт відповідача теплову енергію на
суму 30 186 грн. 09 коп. За надані послуги
він пред'явив відповідачу рахунки
(а.с.15-26), які на момент пред'явлення
позову до суду останнім не сплачені, що
і є причиною виникнення спору.

Згідно п.3.1 договору споживач проводить
оплату за відпущену теплову енергію
щомісяця, самостійно, в грошовій формі
та іншими формами розрахунку за згодою
сторін до 20-го числа місяця, наступного
за розрахунковим.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що
споживач здійснює передоплату в
розмірі планового місячного
споживання у строк до 20 числа кожного
місяця.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
(ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно до п. 3.3. договору за несвоєчасну
оплату за теплову енергію споживач
повинен сплатити постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення від суми
заборгованості.

За несвоєчасне виконання розрахунків
за теплову енергію відповідачу
нараховано пеню у розмірі 623 грн. 29 коп.
за період з 21.11.2012 року по 05.06.2013 року.
Розрахунок суми неустойки здійснений
позивачем по кожному періоду окремо з
дотриманням обмежень, встановлених ч.6
ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми.

За розрахунком позивача за
прострочення оплати за поставлену
теплову енергію відповідачу
нараховано до сплати 3% річних у розмірі
734 грн. 68 коп. за період з
21.01.2012 року по 05.06.2013 року.

У встановлений договором строк
відповідач зобов'язання з оплати за
поставлену теплову енергію не виконав,
заборгованість, що є предметом позову у
справі, не сплатив (відповідних доказів
суду не подано), з огляду на що колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідач вважає, що даний позов не
підлягає розгляду в господарських
судах України, оскільки виник з
правочину, що не пов'язаний з
підприємницькою діяльністю
відповідача, а тому провадження у
справі, на його думку, повинно бути
припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України. В якості підстави для його
припинення зазначає ту обставину, що
договір укладено з фізичною особою.

Окрім того, відповідач стверджує, що у
спірний період він фактично не міг
користуватися тепловою енергією тому,
що на об'єкті були відсутні прилади для
опалення.

Однак колегія суддів вважає, що доводи
відповідача не заслуговують на увагу з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про теплопостачання" теплова енергія є
товарною продукцією, що виробляється
на об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських та технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу; споживачем теплової
енергії є юридична або фізична особа,
яка використовує теплову енергію на
підставі договору. Згідно ч. 5 ст. 19
наведеного Закону споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

За ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством,
є комунальними послугами. Учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є власник,
споживач, виробник, виконавець;
виконавець -суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору. Споживач
має право отримувати
житлово-комунальні послуги від
виконавця чи від виробника та
зобов'язаний оплачувати їх у строки,
встановлені законом чи договором;
споживачем є фізична або юридична
особа, яка отримує або має намір
отримати житлово-комунальну послугу.

З наведених вище положень
законодавства вбачається, що особи
-споживачі теплової енергії за Законом
Україну "Про теплопостачання"
укладають договір купівлі-продажу
теплової енергії з метою забезпечення
власних потреб або для подальшого
надання житлово-комунальних послуг з
метою забезпечення потреб споживачів
житлово-комунальних послуг в розумінні
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги"; споживачі
житлово-комунальних послуг здійснюють
оплату наданих їм послуг з опалення,
забезпечення гарячою водою тощо.

За ст. 509 Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу,
зокрема, з договорів та інших
правочинів; зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, відповідно
до звичаїв ділового обороту чи вимог,
що звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.ст. 525 та 526
Цивільного кодексу України).

Таким чином, за наслідками укладення
договору на постачання теплової
енергії між його сторонами виникають
зобов'язальні правовідносини,
регулювання яких здійснюється за
чинним законодавством України. У
визначених законодавством підставах
припинення чи зміни зобов'язань не
наведено таких підстав, як набуття
фізичною особою статусу суб'єкта
господарювання, тобто, за загальним
правилом умови укладеного фізичною
особою договору продовжують діяти
після її реєстрації в якості
підприємця (засвідчення права особи на
зайняття підприємницькою діяльністю)
та є обов'язковими для цієї особи.

Водночас фізична особа як суб'єкт права
власності має право використовувати
своє майно для здійснення
підприємницької діяльності (ст.320
Цивільного кодексу України), що
відповідає положенням Господарського
кодексу України про майнову основу
господарювання та правовий режим майна
суб'єктів господарювання. Майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності є
господарськими відносинами відповідно
до ст. 3 Господарського кодексу України.

За ст. 12 Господарського процесуального
кодексу України господарським судам
підвідомчі: справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім спорів про приватизацію
державного житлового фонду, спорів, що
виникають при погодженні стандартів та
технічних умов, спорів про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги (виконання
робіт), якщо ці ціни та тарифи
відповідно до законодавства не можуть
бути встановлені за угодою сторін,
спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів, інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до інших органів.

Крім передбаченої наведеною статтею
предметної підвідомчості спорів, ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності,
тобто, також передбачено як предметну,
так і суб'єктну підвідомчість.

Об'єктами теплоспоживання згідно
договору є приміщення АДРЕСА_1
Дніпропетровської області, що належить
ОСОБА_4 на праві власності та
використовується нею з метою
підприємницько діяльності (магазин
непродовольчих товарів) (таблиця №2 до
договору).

Квартира АДРЕСА_1 переведена в статус
нежитлового 12.03.2008 року рішенням
виконавчого комітету Криворізької
міської Ради №258. Дане приміщення
перейшло у власність ОСОБА_4, що
підтверджено договором купівлі -
продажу від 22.10.2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5

Квартира АДРЕСА_2 перейшла у власність
ОСОБА_4, що підтверджено договором
купівлі-продажу від 29.07.2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_6; вона відповідно до рішення
виконавчого комітету Криворізької
міської ради №336 від 12.10.2011 року
переведена в статус нежитлового
приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
даний позов подано у спорі, що виник між
господарюючими суб'єктами при
безпосередньому здійсненні ними
господарської діяльності, що свідчить
про його підвідомчість господарським
судам України; місцевим господарським
судом вірно враховано, що положення
укладеного договору є чинними для
відповідача та регулюють його
правовідносини щодо споживання
житлово-комунальних послуг з опалення
приміщення, яке використовується
відповідачем у підприємницькій
діяльності.

Посилання ж відповідача на акти 2011
року, складені за участю представника
КП "ЖЕО№35" про відсутність в
вищевказаних приміщеннях радіаторів
опалення, не може бути підставою для
припинення нарахування вартості
теплової енергії за договором з огляду
на таке.

Згідно п. 29 постанови КМУ "Про
затвердження правил користування
тепловою енергією" № 1198 від 03.10.2007 року
теплова енергія постачається
безперервно, якщо договором не
передбачено інше.

Відповідно до п.25. Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою КМУ №630 від 21.06.2005 року,
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Оскільки відповідачем не подано
доказів ані розірвання договору,
пунктом 1.3 якого сторонами узгоджено,
що оплата за теплову енергію
здійснюється з 12.10.2011 року по 12.10.2012
року, ані відключення спірного
нежитлового приміщення від теплової
енергії у встановлений
вищезазначеними правилами спосіб, його
доводи колегія суддів не може прийняти
як такі, що заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.12.2013
року у справі №904/6557/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через Дніпропетровський
апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя
Е.В. Орєшкіна

Суддя
Л.П. Широбокова

Суддя
О.В. Чус

(Повний текст постанови складено 25.04.2014
року)