ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2014 р.
Справа № 917/386/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (вул. Саксаганського, буд. 1, м.
Київ, 01033; вул. Саксаганського, буд. 1,
ГТЕФ ПАТ "ДПЗКУ", м. Київ, 01601)

до Виробничо-торгівельного
підприємства "Бізнесконтакт" (вул.
Фрунзе, буд. 42, м. Червонозаводське,
Лохвицький район, Полтавська область,
37240)

третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Страхові гарантії" (вул.
Артема, буд. 138,"А", м. Донецьк, 83004)

про стягнення 4 044 600,00 грн.

Суддя
Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Стецько П. А.

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Пономаренко В. І.

Розглядається позовна заява про
стягнення 4044600,00 грн., у тому числі
2100000,00грн. - коштів попередньої оплати
за договором поставки зерна
майбутнього врожаю від 05.04.2013р. №
К020РОL-F, 491400,00грн. - договірної санкції,
1050000,00 грн. - штрафу, 403200,00 грн. - 24 %
річних.

Відповідач у відзиві визнав суму
заборгованості частково у розмірі
1942500,00 грн. попередньої оплати, в іншій
частині проти позову заперечує
посилаючись на те, що позивачем не
вчасно було здійснено перерахування
попередньої оплати згідно п.8.2.
договору, що призвело до неоптимальних
строків виконання агротехнічних
робіт, внаслідок чого стало неможливим
досягнення зерном кукурудзи якості
(вологості 14%), обумовленої договором, в
строки зазначені в договорі; позивачем
також було порушено п.6.3.Договору
страхування щодо строків
перерахування страхового платежу, отже
за п.6.4.Договору страхування цей
договір не набрав чинності. Крім того,
позивач не звертався до відповідача з
вимогою про повернення коштів
(п.5.4.Договору), а отже відсутні правові
підстави для нарахування процентів за
невиконання грошового зобов'язання
(а.с.85-86).

Третя особа надала суду письмові
пояснення, в яких повідомила про те, що
позивач - ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" не зверталася до неї щодо
повернення страхового внеску,с
плаченого за договором комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур за
№0000117/06/13_Кв від 05.04.2013р.; відповідач -
ВТП "Бізнесконтакт" не звертався до
страхової компанії з заявою про
настання страхового випадку за
вказаним договором страхування, тому
виплати страхового відшкодування не
здійснювалися (а.с.102-103).

Позивач та відповідач зареєстровані як
юридичні особи, що підтверджується
випискою від 11.09.2013р. та витягом від
18.03.2014р. з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб
-підприємців (а.с.66-67, 76-78).

Про час та місце розгляду справи
позивач, відповідач та третя особа
повідомлені належним чином, що
підтверджується розпискою відповідача
від 27.03.2014р. та поштовими
повідомленнями від 28.03.2014р. про
вручення судової ухвали позивачу,
відповідачу та третій особі (а.с.95, 98, 97,
96).

В судовому засіданні 23.04.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

05.04.2013 року між ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (надалі - позивач) та
Виробничо-торгівельним підприємством
"Бізнесконтакт" (надалі - відповідач)
був укладений договір поставки зерна
майбутнього врожаю № K020POL-F (надалі -
Договір; а.с.19-28).

У відповідності до п. 1.1. Договору
позивач як постачальник у визначений
сторонами строк поставляє відповідачу
(покупцю) сільськогосподарську
продукцію - зерно кукурудзи 3 класу,
одиниця виміру товару - метрична тонна;
кількість товару - три тисячі метричних
тон; а покупець зобов'язується прийняти
товар (поставлений насипом) та оплатити
його.

Пунктами 1.2. - 1.3.1. Договору визначено
термін поставки: до 01.11.2013 року включно.
Поставка відповідної партії товару
вважається здійсненою в момент
підписання між покупцем та
постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
товару на умовах поставки передбачених
цим договором. Умови поставки: EXW ТДВ
«Гадяцький елеватор», 37300, вул.. Леніна,
буд. 75, м. Гадяч, Полтавська обл., Україна
(згідно ШКОТЕРМС 2010), якщо інший
сертифікований зерновий склад
(зерносховище) не вказаний(е) у листі
покупця, що направлений на адресу для
листування постачальника, який є
невід'ємною частиною цього договору.

В п. 2.2 Договору сторони домовилися, що
однією з істотних умов договору є
укладення сторонами договору застави
майбутнього врожаю.

На виконання п. 2.2. Договору, між
позивачем (заставодержатель) та
відповідачем (заставодавець) 05.04.2013
року було укладено Договір застави
майбутнього врожаю, що посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № 221 (а.с.29-32).

Згідно пунктів 3.1.-3.2. Договору,
попередня оплата товару здійснюється
із розрахунку ціни одиниці виміру
товару (станом на момент укладення
договору), яка складає 700,00 грн. за
одиницю виміру товару (з ПДВ). Сума
попередньої оплати за товар становить 2
100 000,00 грн. Ціна одиниці виміру товару з
ПДВ, за якою здійснюються остаточні
розрахунки (п. 4.2. Договору),
визначається як середньозважена ціна
рівноваги (фіксінгу) на одиницю виміру
товару, що склалася протягом останніх
трьох торгових сесій на Аграрній біржі
на найближчий робочий день, що передує
дню, у який поставка відповідної партії
товару вважається здійсненою (п. 1.2.1.
Договору), за вирахуванням знижки у
розмірі 100,00 грн. за кожну одиницю
виміру товару, яка надається
постачальником покупцю. Ціна на партію
товару відображається в специфікації,
яка є невід'ємною частиною цього
договору.

У пунктах 4.1.-4.2. сторони Договору
погодили наступний порядок
розрахунків:

- покупець протягом 15 календарних
днів з моменту набрання чинності цим
договором, зобов'язується перерахувати
кошти (попередня оплата товару),
передбачені п. 3.1.1. Договору на поточний
рахунок постачальника (на підставі
рахунку-фактури останнього), за
вирахуванням грошової суми
передбаченої у п. 4.1.1. цього Договору;

- постачальник доручає покупцю
сплатити грошову суму, яку покупець
утримує із коштів, які належні до
виплати постачальнику у відповідності
до п. 4.1. цього Договору, у розмірі,
зазначеному в Договорі комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур, що є
невід'ємною частиною цього Договору, як
страховий платіж. Грошові кошти,
визначені п. 4.1.1. Договору, вважаються
сплаченими покупцем на користь
постачальника з моменту сплати
покупием за постачальника страхового
платежу за Договором комплексного
страхування (у порядку, що
передбачений Договором комплексного
страхування);

- остаточний розрахунок (за мінусом
суми попередньої оплати за товар, що
визначена п. 3.1.1. Договору) за
поставлений покупцю товар (у кількості,
яка не може бути більшою, ніж це
визначено п. 1.1. Договору), здійснюється
покупцем (на підставі рахунку-фактури
постачальника) протягом 10 робочих днів
з моменту отримання покупцем усіх
документів (належним чином оформлених),
передбачених у п.п. 2.3., 2.4. цього
Договору, із розрахунку ціни за одиницю
виміру товару з ПДВ (грн.), що визначена
на підставі п. 3.2. Договору.

У відповідності до п. 5.5. Договору між
відповідачем (страхувальник) та
Приватним акціонерним товариством
"Страхова компанія "Страхові гарантії"
(страховик) 05.04.2013 року було укладено
Договір № 0000117/06/13_Кв комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур (надалі
- Договір комплексного страхування;
а.с.35-56).

На виконання умов пунктів 4.1. - 4.1.1.
Договору позивач перерахував 2 100 000,00
грн., що підтверджується платіжними
дорученнями № 357 від 26.04.2013 року про
перерахування ВКП "Бізнесконтакт" 1 942
500,00 грн., № 358 від 26.04.2013 року про
перерахування ПАТ "Страхова компанія
"Страхові гарантії" 31500,00 грн. та № 751
від 25.06.2013 року про перерахування ПАТ
"Страхова компанія "Страхові гарантії"
126000,00 грн. (а.с.57-59).

Отже, позивач виконав обов'язки, що
були покладені на нього договором.

Відповідач не здійснив поставки 3000,000
метричних тон кукурудзи, чим порушив
взяті на себе зобов'язання за
Договором.

У пункті 5.4. Договору вказано, що у разі
невиконання постачальником своїх
зобов'язань, або за наявності очевидних
підстав вважати, що останній не виконає
своїх зобов'язань у встановлений
термін (строк) або виконає їх
неналежним чином (у т.ч. з підстав, у
настанні яких відсутня вина
постачальника), або у разі отримання
покупцем інформації, що постачальник
не вживає/неналежним чином вживає
заходів щодо оформлення страхового
випадку у відповідності до умов
Договору комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. Договору, або
постачальником змінено без погодження
з покупцем вигодонабувача у Договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. Договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для укладення/виконання цього Договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти перераховані на
користь постачальника на виконання
умов цього Договору (у т.ч. суму
грошових коштів, що визначена згідно п.
4.1.1. Договору) протягом 3 банківських
днів з моменту отримання листа-вимоги
покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
визначені попереднім реченням, є
лист-вимога покупця. У випадку
порушення постачальником грошових
зобов'язань, останній зобов'язаний
сплатити покупцю проценти у розмірі 24%
річних за весь час користування
грошовими коштами.

Позивач направив відповідачу
лист-вимогу № 1010-01/12 від 27.12.2013 року, що
підтверджується фіскальним чеком
УДППЗ "Укрпошта" № 7568 від 27.12.2013 року та
описом вкладення у цінний лист від
27.12.2013р. Вказаний лист-вимога був
отриманий відповідачем 13.02.2014 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 27.12.213р. (а.с.60-63).

Відповідач в порушення договірних
зобов'язань не повернув позивачу 2 100
000,00 грн. (у т.ч. 1942500,00 грн. - попередньої
оплати за товар та 157 500,00 грн. - грошових
коштів, що визначених згідно п. 4.1.1.
Договору).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу
України за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар (товари) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договори
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Доказів в спростування
вищевикладеного, доказів повернення
відповідачу спірних коштів відповідач
суду не надав.

Відповідач у відзиві посилається на
те, що належна до сплати сума становить
1942500,00 грн. попередньої оплати, а вимоги
про стягнення 157500,00 грн. слід заявити до
страхової компанії, оскільки за п.6.4.
Договору страхування цей договір не
набрав чинності в зв'язку з порушенням
позивачем порушено п.6.3 Договору
страхування щодо строків
перерахування страхового платежу.

Проте дані твердження є
безпідставними, оскільки за умовами
п.6.3 Договору страхування загальний
страховий платіж за договором
становить 157500,00 грн., який підлягає
сплаті частинами: 31500,00 грн.. - в 30-денний
строк з моменту підписання договору,
126000,00 грн. - в 30 денний строк з моменту
підписання акту огляду с/г культур
(а.с.42).

Акт страхового огляду посівів с/г
культур складений 07.06.2013р.

Вказані страхові платежі були сплачені
позивачем в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 358 від 26.04.2013 року про
перерахування ПАТ "Страхова компанія
"Страхові гарантії" 31500,00 грн. та № 751
від 25.06.2013 року про перерахування ПАТ
"Страхова компанія "Страхові гарантії"
126000,00 грн. (а.с.58-59).

Отже, загальний страховий платіж за
договором страхування був
перерахований позивачем своєчасно, і
вказаний договір є чинним.

Чинність договору страхування та
своєчасність перерахування страхових
платежів підтверджується також в
поясненнях третьої особи - ПАТ
"Страхова компанія "Страхові гарантії"
(вхід. № 5229 від 22.04.2014р.).

Доказів звернення відповідача до
страхової компанії з заявою про
виплату страхового відшкодування та
доказів виплати такого відшкодування
на дату подачі цього позову відповідач
суду не надав.

Позивач та третя особа повідомили суду
про те, що страхового відшкодування
згідно з п. 5.7 Договору позивачеві не
виплачувалося.

Отже, наданими сторонами доказами не
підтверджено настання фактів, за якими
згідно з п. 5.7 Договору відповідач
звільняється від обов'язку поставки
товару.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 2 100 000,00 грн. (у
т.ч. 1942500,00 грн. - попередньої оплати за
товар та 157 500,00 грн. - грошових коштів,
що визначених згідно п. 4.1.1. Договору) є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Пунктом 6.3. Договору визначено, що у
разі невиконання/неналежного
виконання постачальником зобов'язань
щодо поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. цього
Договору, за кожен день прострочення
зобов'язання, а за прострочення
зобов'язання щодо поставки повару
понад 15 днів, постачальник, окрім
договірної санкції, сплачує також
штраф у розмірі 50% від суми, що
визначена п. 3.1.1. цього Договору.

На підставі пункту 6.3. Договору позивач
заявив вимоги про стягнення 491400,00 грн.
договірної санкції за період
прострочення 02.11.2013р. - 26.02.2014р.) та 1050000,00
грн. штрафу (2100000,00 грн. х 50%); (розрахунок
- а.с.64).

Відповідач заперечує щодо нарахування
санкцій з тих підстав, що позивачем не
вчасно було здійснено перерахування
попередньої оплати згідно п.8.2.
договору, що призвело до неоптимальних
строків виконання агротехнічних
робіт, внаслідок чого стало неможливим
досягнення зерном кукурудзи якості
(вологості 14%), обумовленої договором, в
строки зазначені в договорі; отже
відбулося прострочення кредитора в
зв'язку з чим не могло бути виконано
зобов'язання відповідачем (а.с.85-86).

Позивач відхилив заперечення
відповідача, посилаючись на те, що в
Договорі відсутні положення щодо
можливості відстрочення виконання
відповідачем зобов'язань з поставки
продукції; відповідач не був
позбавлений права нарахування пені;
жодних вимог щодо порушення
зобов'язання відповідач позивачеві не
заявляв (пояснення від 23.04.2014р.
вхід.№5350).

Як свідчать надані докази, платіжне
доручення № 357 від 26.04.2013 року про
перерахування ВКП "Бізнесконтакт" 1 942
500,00 грн. попередньої оплати фактично
було проведено банком 07.05.2013р. (а.с.57). За
умовами п. 4.1 Договору покупець
зобов'язався перерахувати попередню
оплату протягом 15 календарних днів з
дати вступу договору в силу. Відповідно
до п. 8.2 Договору він вступав в силу
05.04.2013р. кінцем п'ятнадцяти денного
терміну є 20.04.2013р., який за календарем
був суботою. Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК
України якщо останній день строку
припадає на вихідний, святковий або
інший неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день. Отже,
позивач мав провести оплату до 22.04.2013р.
включно. Прострочення оплати становило
14 днів.

Разом з тим, відповідач не надав суду
жодного доказу в підтвердження своїх
тверджень про те, що вказане
прострочення призвело до неможливості
виконання відповідачем своїх
зобов'язань. Також відповідач не надав
суду доказів того, що причиною
невиконання ним зобов'язання з
поставки товару були неправомірні дії
позивача. Отже, відсутні підстави для
застосування положень статей 219 та 220
Господарського кодексу України до
даних правовідносин.

Крім того, відповідач у відзиві
посилається на те, що кукурудза була
вирощена та досягла показників якості
пізніше, ніж визначений в Договорі
термін поставки, та є у відповідача в
наявності. При цьому жодних доказів в
підтвердження вказаних фактів
відповідач суду не надав. Відповідач
також не надав доказів поставки
вказаної продукції позивачу після її
достигання, тобто у більш пізній
термін, ніж обумовлено Договором.
Вимога про повернення коштів
попередньої оплати була надіслана
позивачем лише 27.12.2013 року, тобто
відповідач мав час для здійснення
поставки, але жодних дій не вчиняв.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розгляд даної справи неодноразово
відкладався. Господарським судом було
створено сторонам належні умови для
реалізації їх процесуальних прав у
відповідності до статей 43 , 22 ГПК
України. Але відповідач не надав
жодного доказу в підтвердження своїх
заперечень.

З огляду на викладене суд визнає
заперечення відповідача
необґрунтованими.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1
статті 216 ЦК України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено частиною 1 статті 216 та
частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Та обставина, що за порушення
передбаченого строку поставки товару
постачальник сплачує покупцю
неустойку у розмірі 0,2 % від визначеної
вартості за кожен день прострочення
товару, не перетворює цю неустойку в
пеню за порушення грошового
зобов'язання, так само, як і обов'язок
постачальника поставити товар не стає
грошовим зобов'язанням.

В постанові Верховного Суду України
від 03.12.2013р. р. № 3-35гс13 у справі № 908/43/13-г
викладена правова позиція про те, що в
разі невиконання зобов'язань з
поставки товару до боржника може бути
застосована пеня. При цьому, на цю пеню
не розповсюджуються дія Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
оскільки зобов'язання з поставки
товару не є грошовим.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

В ч. 3 ст. 82 ГПК України зазначено, що
обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатом
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 11116
цього Кодексу.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення 491400,00 грн. договірної санкції
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Чинне законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень щодо передбачення умовами
договору одночасного стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, коли сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України
визначено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

В п. 2 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
13.07.2012р. № 01-06/908/2012 визначено, що
можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

Отже, позивач правомірно заявив до
стягнення 1 050 000,00 грн. штрафу (2100000,00
грн. х 50%).

Разом з тим, відповідно п.3 ст.83 ГПК
України господарський суд має право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених у п. 3.17.4. постанови Пленуму
від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. Крім
того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. Якщо відповідні
санкції застосовуються не у зв'язку з
порушенням зобов'язання, а з інших,
передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В п. 42 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
07.04.2008р. № 01-8/211 "Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України"
при застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку. При цьому слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 ЦК України та статті
233 ГК України направлені на запобігання
збагаченню кредитора за рахунок
боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником.

Враховуючи те, що 1) розмір штрафу є
занадто великим; 2) наявність
прострочення внесення попередньої
оплати з боку позивача; 3) значний обсяг
інших заявлених до стягнення санкцій,
загальний розмір яких майже рівняється
сумі боргу; 4) недопущення збагачення
кредитора за рахунок боржника,
керуючись ч. 2 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1
ст. 83 ГПК України суд прийшов до
висновку про наявність виключних
обставин, які дають підстави для
зменшення розміру штрафу до 30% від
заявленої суми та стягнення з
відповідача 315000,00 грн. штрафу. Дана
сума, на думку господарського суду, є
достатньою мірою відповідальності для
відповідача за порушення умов
договору.

Згідно п. 5.4. Договору та відповідно до
ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 693 ЦК України, позивач
нарахував відповідачу 24% річних за весь
час користування грошовими коштами (за
період з 08.05.2013 року по 26.02.2014 року
включно) у розмірі 403200,00 грн. (а.с.65).

Відповідно до ч.3 ст. 693 ЦК України на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до ст. 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

За п. 5.4 Договору постачальник
зобов'язаний повернути покупцю всі
кошти перераховані на користь
постачальника на виконання умов цього
Договору (у т.ч. суму грошових коштів, що
визначена згідно п. 4.1.1. Договору)
протягом 3 банківських днів з моменту
отримання листа-вимоги покупця.
Сторони погодили, що достатнім доказом
наявності обставин, що визначені
попереднім реченням, є лист-вимога
покупця. У випадку порушення
постачальником грошових зобов'язань,
останній зобов'язаний сплатити покупцю
проценти у розмірі 24% річних за весь час
користування грошовими коштами.

Умовами Договору не встановлено
обов'язку продавця сплачувати проценти
на суму попередньої оплати від дня
одержання цієї суми від покупця. За п.1.2
Договору відповідач мав поставити
товар позивачу до 01.11.2013р.

Отже, за положеннями ч.3 ст. 693 ЦК України
проценти повинні нараховуватися від
дня, коли товар мав бути переданий,
тобто з 02.11.2013р. по 26.02.2014р. За цей період
сума процентів становить 161 556,16 грн.
(розрахунок суду - залучено до справи).
Позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення
процентів судом відхиляються за їх
безпідставністю.

В п. 4.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що у разі господарський суд
на підставі пункту 3 статті 83 ГПК
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені)
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Оскільки судовий збір, який належить до
сплати за вимогами, правомірність яких
встановлена судом, обмежено
законодавчо сумою 73080,00 грн., відповідно
до ст. 49 ГПК України судові витрати
покладаються на відповідача у вказаній
сумі.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83 (п.3), 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити належний до стягнення
розмір штрафу до 30 %.

3. Стягнути з Виробничо-торгівельного
підприємства "Бізнесконтакт" (вул.
Фрунзе, буд. 42, м. Червонозаводське,
Лохвицький район, Полтавська область,
37240; ідентифікаційний код 21070016) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (вул. Саксаганського, буд. 1, м.
Київ, 01033; ідентифікаційний код 37243грн. 00 коп. грошових коштів
перерахованих за договором поставки,
491400грн. 00 коп. договірної санкції,
315000грн. 00 коп. штрафу, 161556грн. 16 коп.
процентів річних за користування
чужими грошовими коштами, 73080грн. 00 коп.
витрат з оплати судового збору.

Видати наказ.

4. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
24.04.2014р.

Суддя
Безрук Т.М.