м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3468/14 15.04.14
За позовом Публічного
акціонерного товариства «Дарницький
до Товариства з обмеженою
«Інноваційно-дослідне бюро
нанотехнологічної індустрії»
про стягнення 348 372,22 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: Ружицький І.Г. за
довіреністю № 6 від 14.03.2014 р.;
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Дарницький завод ЗБК» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційно-дослідне бюро
нанотехнологічної індустрії» (далі -
відповідач) про стягнення 348 372,22 грн., в
тому числі 345 020,92 грн. основного боргу, 1
555,96 грн. пені та 1 795,34
грн. 15 % річних. Крім того, позивач
просить суд покласти на відповідача
судові витрати щодо сплати судового
збору в розмірі 6 967,44 коп.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу товар, який
останнім в порушення взятих на себе
зобов'язань не був оплачений, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем. Враховуючи зазначене,
позивач вирішив звернутись до суду за
захистом своїх прав та законних
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/3468/14, розгляд справи
призначено на 25.03.2014 р.
В судовому засіданні 25.03.2014 р.
представником позивача позов
підтримано в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні 25.03.2014 р. проти задоволення
позову заперечив, подав клопотання про
відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні 25.03.2014 р. на
підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено
перерву до 15.04.2014 р.
В судовому засіданні 15.04.2014 р.
представником позивача позов
підтримано в повному обсязі.
Представник відповідача в судове
засідання призначене на 15.04.2014 р. не
з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 15.04.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -
27.12.2013 р. між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, було укладено Договір № 165,
відповідно до п. 1.1. якого передбачено,
що постачальник зобов'язується у
встановлений строк передати у
власність покупця товар для його
використання у підприємницькій
діяльності, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити
постачальнику за нього грошові кошти.
Відповідно до п. 1.4. Договору, загальна
кількість товару, що поставляється,
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура) за видами, марками,
типами, розмірами визначається у
видатковій накладній.
Згідно із п. п. 3.10., 3.11. Договору, як
виняток, постачальник на прохання
покупця має право поставити товар з
відстроченням платежу; під час
поставки товару з відстроченням
платежу: покупець зобов'язується
повністю розрахуватись з
постачальником за отриманий товар в
термін 15 робочих днів. Першим днем
розрахунку покупця є день, наступний за
днем отримання товару.
У відповідності до п. 8.1. Договору,
термін дії Договору становить один
календарний рік з моменту підписання
його повноважними представниками
сторін. Якщо жодна із сторін відповідно
до умови п. 7.8. не сповістить другу
сторону про намір розірвати Договір -
дія цього Договору продовжується
(пролонгується) на наступний
календарний рік, а всі його положення є
Як вбачається з матеріалів справи
позивачем поставлено відповідачу
товар на суму 345 020,92 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними № 192 від
16.01.2014 р. на суму 174 745,95 грн., № 1223 від
09.02.2014 р. на суму 170 274,97 грн.
Також, позивачем надано податкові
накладні № 84 від 16.01.2014 р. на суму 174 745,95
грн., № 52 від 09.02.2014р. на суму 170 274,97 грн.
Вказаний товар було отримано
відповідачем в особі його директора
Осикіна Олександра Володимировича на
підставі довіреностей на одержання
товарно-матеріальних цінностей № 3 від
13.01.2014 р. та № 14 від 07.02.2014 р.
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач за поставлений товар не
розрахувався, таким чином, у
відповідача утворився борг перед
позивачем в сумі 345 020,92 грн.
На підтвердження суми боргу позивачем
також надано двосторонньо підписаний
та скріплений печатками сторін Акт
звірки взаєморозрахунків від 26.02.2014 р.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.
Умовами Договору сторони визначили, що
покупець зобов'язується повністю
розрахуватись з постачальником за
отриманий товар в термін 15 робочих днів
Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним товари, однак в обумовлені строки
не сплатив позивачеві їх вартості,
відповідний борг, який існує на момент
розгляду справи в суді, має бути
стягнутий з нього в судовому порядку.
Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 1 555,96 грн.
пені, 1 795,34 грн. 15 % річних, слід
Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 ГК України).
Поняттям «штраф» та «пеня» дано
визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.
Відповідно до зазначеної норми,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Приписи даної статті також
кореспондуються з положеннями ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
При цьому, відповідно до приписів ч. 6
ст. 232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Вищенаведений шестимісячний строк не є
строком позовної давності, оскільки в
нормі йдеться саме про припинення
нарахування штрафних санкцій, за
стягненням яких особа має право
звернутися в межах річного строку
позовної давності, встановленого п. 1 ч.
2 ст. 258 ЦК України.
Як зазначив Вищий господарський суд
України у постанові № 910/2224/13 від
02.10.2013 р., положення ч. 6 ст. 232 ГК
України щодо нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання в межах шести місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, застосовується до
відповідних правовідносин лише у разі,
якщо інше не встановлено законом або
Також, згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
Пунктом 7.15. Договору передбачено, що
якщо поставка товару відбулась на
умовах відстрочення платежу, покупець
отримав товар, але не розрахувався за
нього з постачальником у визначені
Договором строки, то в цьому випадку
покупець зобов'язується сплатити на
користь постачальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості простроченого зобов'язання за
кожен день прострочки, інфляційні та
штраф у вигляді п'ятнадцять процентів
річних від простроченої суми.
Отже, як вбачається з умов Договору № 165
від 27.12.2013 р. сторонами фактично
передбачено нарахування п'ятнадцяти
процентів річних від простроченої
Позивачем нараховано відповідачу 1 555,96
грн. пені та 1 795,34 грн. 15 % річних на суму
боргу у розмірі 174 745,95 грн. розрахунок
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності основного боргу.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості поставленого йому
товару, позовні вимоги підлягають
задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інноваційно-дослідне бюро
нанотехнологічної індустрії» (02140, м.
Київ, вулиця Бориса Гмирі, будинок 9,
офіс 2, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дарницький завод ЗБК» (02093, м. Київ,
вулиця Бориспільська, будинок 11, ) 345 020 (триста сорок п'ять
тисяч двадцять) грн. 92 коп. основного
боргу, 1 555 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят
п'ять) грн. 96 коп. пені, 1 795 (одну тисячу
сімсот дев'яносто п'ять) грн. 34 коп.
15 % річних та 6 967 (шість тисяч
дев'ятсот шістдесят сім) грн. 44 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.04.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака