м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4159/14 07.04.14
За позовом Прокурора Солом'янського
інтересах держави в
особі Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації,
підприємства «Дирекція з управління та
житлового фонду» Солом»янської
м. Києві державної
До Комунального
підприємства «Солом»янкабудінвест»
Солом'янської районної в
м. Києві державної адміністрації
про стягнення 17 520,04 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від прокуратури Скакун О.М. -
посвідчення №023712 від 19.12.2913р.
Від позивача -1 Деревицька Н.В. -
дов. №108-107/01 від 09.01.2014р.
Від позивача -2 Скульська В.А. - по
дов. №14 від 10.01.2014р.
Від відповідача не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Прокурора
Солом'янського району м. Києва в
інтересах держави в особі
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації, Комунального
підприємства «Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації про стягнення
з Комунального підприємства
«Солом»янкабудінвест» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації 17 520,04 грн.
заборгованості з орендної плати та
компенсації плати за землю.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014р. порушено провадження
у справі №910/4159/14, розгляд справи
призначено на 07.04.2014р.
Через відділ діловодство
господарського суду м. Києва від
позивача -2 надійшла заява про
зменшення розміру позовних вимог.
Відповідно до даної заяви позивач
просить стягнути з відповідача 15 202, 08
грн., із яких: 12 491, 48 грн. заборгованість
по орендній платі, 2 710, 60 грн.
заборгованість по компенсації плати за
Представник прокуратури та позивача -1
подану позивачем заяву про зменшення
розміру позовних вимог підтримали та
просили стягнути з відповідача 15 202, 08
грн., із яких: 12 491, 48 грн. заборгованість
по орендній платі, 2 710, 60 грн.
заборгованість по компенсації плати за
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалою суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
відповідачем 20.03.2014 р.
Місцезнаходження відповідача за
Повітрофлотський, 40-А, на яку було
відправлено ухвалу суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18432690 від
28.03.2014 р. та вказано в позові.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні 07.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Між Комунальним підприємством
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної в м. Києві
державної адміністрації (надалі
позивач) та Комунальним підприємством
«Солом'янкабудінвест» Солом'янського
району м. Києва (Орендар), яке на
теперішній час зареєстровано як
Комунальне підприємство
«Солом'янкабудінвест» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації (надалі відповідач)
29.07.2008року було укладено договір
оренди № 570/3 нерухомого майна
загальною площею 187 кв. м., що
знаходиться за адресою: просп.
Повітрофлотський, 40 А.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Строк дії договору встановлено до
29.06.2011 р. (п.9.1 договору).

Додатковою угодою від 14.07.2010 сторони
внесли до договору оренди № 570/3 зміни,
а саме: змінено розмір орендної плати.
Так, абз.2 п. 3.1 договору викладено в
такій редакції, а саме орендна плата
встановлюється в розмірі 4 % від
вартості майна і становить 3184,6)7 грн. на
місяць.

Так, згідно п. 3.1. договору за
користуванням об'єктом оренди орендар
сплачує орендодавцю орендну плату,
розрахунок якої здійснюється на
підставі Методики розрахунку та
порядку використання орендної плати,
затвердженої рішенням Солом'янської
районної в м. Києві радою від 20.12.2006 року
№ 101, або за результатами конкурсу не
право оренди об'єкту комунальної
власності.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається з
урахуванням індексу інфляції за
попередній місяць. ( п.3.2 договору)

Згідно п. 3.3 договору додатково до
орендної плати нараховується податок
на додану вартість у розмірах та
порядку, визначених законодавством
України, який сплачується орендарем
разом з орендною платою.

Також крім орендної плати орендар
компенсує орендодавцеві його видатки
по платі за землю, що оформлюється
додатком № 3 до договору, та є
невід'ємною його частиною і на дату
підписання Договору становить 470,5 грн.
за місяць. ( п. 3.5 договору)

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" визначено, що орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються у
договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 3.8 договору орендар повинен
сплачувати орендну плату та інші
платежі незалежно від результатів
господарської діяльності щомісячно, до
1-го числа місяця наступного за звітним,
з урахуванням щомісячного індексу
інфляції.

Відповідно до п. 4.2. договору орендар
зобов'язаний вносити орендні та інші
передбачені Договором платежі
своєчасно і в повному обсязі.

Спір по справі виник внаслідок того, що
на думку прокуратури, відповідач в
порушення умов договору, не виконав
обов'язку орендаря, орендну плату та
компенсацію плати за землю не сплатив в
повному обсязі за період дії договору,
в результаті чого виникла
заборгованість і яка, як вбачається з
наданого розрахунку, складає 15 202,08 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» однією із істотних умов
договору оренди та основним обов'язком
орендаря є сплата орендних платежів з
урахуванням індексу інфляції.

Статтею 18 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
визначається, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

У відповідності ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач у зазначений
період користувався нежитловим
приміщенням, а тому зобов'язаний згідно
Договору та ч. 5. ст. 762 Цивільного
кодексу України, сплачувати за таке
користування оренду плату.

При розгляді справи судом встановлено,
що заборгованість відповідача зі
сплати орендної плати та компенсації
плати за землю на час порушення
провадження у справі та розгляду
справи становить 12 491,48 грн. та 2 710,60
грн. відповідно.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги підлягають задоволенню
повністю з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, підлягає стягненню з
відповідача в доход Державного бюджету
України.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства
«Солом»янкабудінвест» Солом»янської
районної в м. Києві державної
адміністрації (03186, м. Київ,пр..
Повітрофлотський, 40-А, )
на користь Комунального підприємства
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом»янської районної в м. Києві
державної адміністрації (03186, м. Київ,
вул.. Соціалістична, 6, )
12 491 грн. 48 коп. заборгованості по
орендній платі, 2 710 грн. 60 коп.
заборгованості по компенсації плати за
землю.

Стягнути з Комунального підприємства
«Солом»янкабудінвест» Солом»янської
районної в м. Києві державної
адміністрації (03186, м. Київ,пр..
Повітрофлотський, 40-А, )
судовий збір в розмірі 1 827грн. 00 коп. в
доход спеціального фонду Державного
бюджету України, що передбачений для
зарахування судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати накази.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.04.2014р.

Суддя Трофименко
Т.Ю.