ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р.
Справа № 922/3714/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Павловська-Кравчук В.А.,

відповідача - Крижановський М.В.,
директор - Янжула Ю.О.,

треті особи - не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№545Х/1-38) та відповідача
(вх.№636Х/1-38) на рішення господарського
суду Харківської області від 03.02.2014
року

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Успіх Слобожанщини",
м. Балаклія

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1.Міловська сільська рада
Балаклійського району, с. Мілова

2.ПАТ "Росія", с. Мілова

3.Відділ Держземагенства у
Балаклійському районі Харківської
області, м. Балаклія

до Приватного підприємства "Міловське",
с. Мілова

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

1.ОСОБА_25, с. Мілова

2.ОСОБА_26, м. Балаклія

3.ОСОБА_27, с. Мілова

4.ОСОБА_28, с. Мілова

про зобов'язання повернути земельну
ділянку, заборонити проведення
сільгоспробіт та стягнення 671009,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Успіх Слобожанщини",
звернувся до Господарського суду
Харківської області з позовом, в якому,
з урахуванням уточнень позовних вимог,
просив зобов'язати ПП «Міловське»
повернути безпідставно набуте майно -
земельну ділянку розміром 47,5868 га, яка
розташована на контурі № 17-19 на
території Міловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області законному орендарю ТОВ "Успіх
Слобожанщини"; заборонити ПП
«Міловське» проводити
сільськогосподарські роботи на
земельній ділянці розміром розміром
47,5868 га , яка розташована на контурі №
17-19 на території Міловської сільської
ради Балаклійського району
Харківської області з 24.07.2013 року до
закінчення дії договорів оренди з
власниками; стягнути з ПП «Міловське»
суму заподіяних збитків в сумі 171347,66
грн., заподіяні відповідачем
самовільним зайняттям земельних
ділянок; стягнути з ПП «Міловське»
недоотриману вигоду в розмірі 499 661,40
грн.; стягнути з ПП «Міловське» суму
адвокатських послуг в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 03.02.2014 року по
справі № 922/3714/13 позов був задоволений
частково: зобов'язано Приватне
підприємство "Міловське" повернути
законному орендарю Товариству з
обмеженою відповідальністю "Успіх
Слобожанщини" безпідставно набуте
майно - земельну ділянку розміром 47,5868
га, яка розташована на контурі № 17-19 на
території Міловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області; заборонено Приватному
підприємству "Міловське" проводити
сільськогосподарські роботи на
земельній ділянці розміром 47,5868 га, яка
розташована на контурі № 17-19 на
території Мловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області з 24.07.2013 року до закінчення дії
договорів оренди, укладених між ТОВ
"Успіх Слобожанщини" та власниками
земельних ділянок. В іншій частині
позовних вимог у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
від 03.02.2014 року № 922/3714/13 в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення на його користь суму
понесених збитків в розмірі 171347,66грн.
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги і стягнути
з Приватного підприємства «Міловське»
на його користь суму понесених
збитків в розмірі 171347,66 грн.
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, з мотивів наведених в
апеляційній скарзі.

Приватне підприємство «Міловське»
також подало апеляційну скаргу, не
погодившись з рішенням господарського
суду Харківської області в частині
задоволення позову, і просить
скасувати рішення суду першої
інстанції від 03.02.2014 року в цій частині
та прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, з мотивів наведених в
апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 року по
справі №922/3714/13 апеляційні скарги
позивача та відповідача об'єднані в
одне апеляційне провадження.

Позивач у своїх письмових поясненнях
та в судовому засіданні свою
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити. Проти доводів
апеляційної скарги відповідача -
заперечував, та просив залишити його
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач у своїх письмових
поясненнях та в судовому засіданні
свою апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити. Проти доводів
апеляційної скарги позивача -
заперечував, та просив залишити його
апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи в судове засідання 13.03.2014
року не з'явились, про причини неявки
суд не повідомили, хоча належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представників сторін та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

01 вересня 2009 року між гр. ОСОБА_8 та ТОВ
Успіх Слобожанщини" було укладено
Договір оренди земельної ділянки
площею 4,6202 га, контур № 17-19 ділянка 108,
який зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК, про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 21 грудня 2010 року за № 67.
Договір укладено на 10 років.

04 серпня 2008 року між гр. ОСОБА_9 та ТОВ
Успіх Слобожанщини" було укладено
Договір оренди земельної ділянки
площею 4,2666 га, контур № 17-19 ділянка 114,
який зареєстровано у Управлінні
Держкомзему Балаклійського району, про
що у державному реєстрі земель
зроблено запис від 09 червня 2011 року за
№ 00308. Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_10 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,2665 га,
контур № 17-19 ділянка 112, який
зареєстровано у Управлінні
Держкомзему Балаклійського району, про
що у державному реєстрі земель
зроблено запис від 31.01.2008 року за №
25. Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_11 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,2665 га,
контур № 17-19 ділянка 127, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 21 грудня 2010 року за № 66.
Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_12 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,2665 га,
контур № 17-19 ділянка 113, який
зареєстровано в Управлінні
Держкомзему Балаклійського району, про
що у державному реєстрі земель
зроблено запис від 9 червня 2011 року за №
00290. Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_13 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,5897 га,
контур № 17-19 ділянка 119, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДІІ ЦДЗК, про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 10 вересня 2010 року за № 21.
Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_14 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,5569 га,
контур № 17-19 ділянка 99, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК, про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 31 січня 2008 року за № 9.
Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_15 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,2665 га,
контур № 17-19 ділянка 103, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК, про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 24 грудня 2007 року за № 71.
Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_16 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 4,4522 га,
контур № 17-19 ділянка 118, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК. Договір
укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_16 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 3,6076 га,
контур № 17-19 ділянка 131, який
зареєстровано у Балаклійському
районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК, про що у
державному реєстрі земель зроблено
запис від 31.01.2008 року за № 01.
Договір укладено на 10 років.

Між гр. ОСОБА_17 та ТОВ Успіх
Слобожанщини" було укладено Договір
оренди земельної ділянки площею 6,24
умовних кадастрових гектар, контур №
17-19 ділянка 120, площею 4,4183 га, який
зареєстровано у Міловській сільській
раді, про що у реєстрі зроблено запис №
260 від 17.05.2011 року. Договір укладено на 5
років.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що за відсутності
відповідних правових підстав з лютого
2013 року відповідач захопив нерухоме
майно у вигляді поля, площею 47,5868 га, яке
розташоване на контурі № 17-19 на
території Міловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області, які перебували в користуванні
позивача на підставі договорів оренди
землі, укладених між ним та власниками
земельних ділянок-паїв, і
використовувались позивачем для
вирощування сільськогосподарських
культур. Посилаючись на приписи ст. 95,
156, 157 Земельного кодексу України
позивач вважає, що відповідач
зобов'язаний відшкодувати позивачу всі
доходи, які він отримав від спірних
земель сільськогосподарського
призначення (недоотриманої вигоди в
розмірі 499661,40 грн.) та збитки заподіяні
відповідачем позивачу в результаті
самовільного зайняття земельних
ділянок (прямі збитки в розмірі 171347,66
грн.). Та в силу приписів ст. 211-212
Земельного кодексу України позивач, як
орендар, вимагає повернення йому
спірних земельних ділянок з
незаконного володіння відповідача та
заборону проводити
сільськогосподарські роботи на
земельній ділянці розміром 47,5868 га.
Крім того, просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму
адвокатських послуг в розмірі 50000,00 грн.
та судові витрати у розмірі 17920,22 грн.

Позивач у позовній заяві вказує на те,
що факти викладені у позовній заяві
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них колегія
суддів виходить з наступного.

Статтею 3 Земельного кодексу України
передбачено, що земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Згідно з частинами 1, 8 статті 93
Земельного кодексу України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Спеціальним законом, який регулює
відносини пов'язані з орендою землі, є
Закон України "Про оренду землі".

Так, із ст. 2 даного Закону слідує, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Згідно приписів ст. 6 цього Закону
орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
оренду землі", в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Приписами ст. 20 зазначеного Закону,
визначено, що укладений договір оренди
землі підлягає державній реєстрації.
Право оренди земельної ділянки виникає
з дня державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 202 Земельного кодексу
України, державна реєстрація земельних
ділянок здійснюється у Державному
земельному кадастрі в порядку,
встановленому Законом.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Держкомзему України від
04.05.1999р. № 43 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від
04.06.1999р. за № 354/3647, в редакції від
29.12.2003р., державна реєстрація державних
актів на право власності на земельну
ділянку, на право постійного
користування земельною ділянкою,
договорів оренди землі здійснюється
структурними підрозділами Центру
державного земельного кадастру при
Держкомземі України.

Згідно п. 4.5 Тимчасового порядку
ведення державного реєстру земель,
затвердженого Наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003р. № 174 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.07.2003р.
за № 641/7962, державну реєстрацію
державного акта на право власності на
земельну ділянку, державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою, договору оренди
землі у книзі реєстрації здійснює
оператор (реєстратор), у межах
повноважень якого є земельна ділянка.

У п. 1.2 зазначеного Тимчасового порядку
визначені наступні терміни:

- оператори державного реєстру земель
(далі - оператори) є структурні
підрозділи Центру ДЗК, що проводять
приймання, перевірку та систематизацію
реєстраційних карток земельних
ділянок, здійснюють видачу та
реєстрацію державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
(суборенди) землі, ведуть книгу
реєстрації, формують Поземельну книгу
та не мають прямого доступу до бази
даних АС ДЗК;

- реєстратори державного реєстру
земель (далі - реєстратори) є структурні
підрозділи Центру ДЗК, які мають доступ
та вносять відомості до бази даних АС
ДЗК, ведуть Поземельну книгу,
здійснюють видачу та реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди (суборенди)
землі, а також ведуть книгу реєстрації.

Відповідно до частини 4 ст. 2 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення.

Відповідно до приписів ст. 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Дослідивши матеріали справи,
відповідно до вище перелічених
положень законодавства, колегія судді
встановила, що усі вище перелічені
договори оренди, укладені між
власниками земель та позивачем, згідно
законодавству, яке діяло на момент їх
укладення, зареєстровані у державному
реєстрі земель: до 2011 року у
Балаклійському районному відділі ХРФ
ДП ЦДЗК, а з 2011 року зареєстровані в
Управлінні Держкомзему Балаклійського
району. У матеріалах справи відсутні
докази визнання вказаних правочинів
недійсними в судовому порядку на час
вирішення спору.

Згідно положень ст. 1213 Цивільного
кодексу України набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Закону України
"Про оренду землі" орендареві
забезпечується захист його права на
орендовану земельну ділянку нарівні із
захистом права власності на земельну
ділянку відповідно до закону. Орендар в
установленому законом порядку має
право витребувати орендовану земельну
ділянку з будь-якого незаконного
володіння та користування, на усунення
перешкод у користуванні нею,
відшкодування шкоди, заподіяної
земельній ділянці громадянами і
юридичними особами України,
іноземцями, особами без громадянства,
іноземними юридичними особами, у тому
числі міжнародними об'єднаннями та
організаціями.

Згідно зі ст. 387 Цивільного кодексу
України власник має право реалізувати
своє право на захист шляхом звернення
до суду з вимогою про витребування
свого майна з чужого незаконного
володіння з дотриманням вимог,
передбачених Цивільним кодексом.

Законодавство надає право звертатися з
вимогами про витребування майна з
чужого незаконного володіння не лише
власникам, а й іншим особам, у яких
майно власника перебувало у законному
володінні за відповідною правовою
підставою.

Як вірно зазначає місцевий
господарський суд, виходячи з
системного аналізу наведених вище
правових норм, позивач довів, що він є
належним користувачем - орендарем
спірних земельних ділянок у загальному
розмірі 47,5868 га. Натомість надані
відповідачем договори на
підтвердження свого права
користування земельними ділянками,
належними на праві власності
громадянам ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_13, не можуть бути прийняті судом у
якості належних доказів права
користування спірними земельними
ділянками, оскільки таке право виникло
у ТОВ "Успіх Слобожанщини" за
договорами оренди земельної ділянки,
укладеними раніше та зареєстрованими
належним чином.

Згідно п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" відповідно до
вимог чинного законодавства
обов'язковою умовою фактичного
використання земельної ділянки є
наявність у особи, що її використовує,
правовстановлюючих документів на цю
земельну ділянку, а відсутність таких
документів може свідчити про
самовільне зайняття земельної ділянки.

Також з матеріалів справи вбачається,
те що незаконним користувачем
земельних ділянок, наданих у
користування позивачу є саме
відповідач - ПП "Міловське", що
підтверджується актом обстеження
земельної ділянки від 20 березня 2013р.
Обстеження проводилось у березні 2013
року комісією в складі: головного
бухгалтера "ТОВ Успіх Слобожанщини"
Світлицької Інни Андріївни, головного
агронома ОСОБА_21, головного інженера
Пономаренко Івана Володимировича,
Голови Міловської сільської ради
Тепанян Артаваза Маміконовича, якими
було зафіксовано, що на орендованих
позивачем землях, відповідачем було
висіяно ячмінь. Крім того, Актом
обстеження земельної ділянки від 12
липня 2013, яким було зафіксовано факт
збору ячменю технікою відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
спірне майно, а саме земельні ділянки
загальною площею 47,5868 га, незаконно
використовуються відповідачем без
належним чином оформлених повноважень
та вибули з фактичного володіння
позивача, що унеможливлює реалізацію
позивачем всіх правомочностей, що
випливають із права орендаря
зазначеного майна, а саме - посіву,
обробці землі та отримання врожаю і
прибутку, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги позивача про
зобов'язання ПП "Міловське" повернути
безпідставно набуте майно - земельну
ділянку розміром 47,5868 га, яка
розташована на контурі № 17-19 на
території Міловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області законному орендарю ТОВ "Успіх
Слобожанщини" та заборону ПП
"Міловське" проводити
сільськогосподарські роботи на вище
вказаній земельній ділянці, правомірні
та обґрунтовані, та такі, що підлягають
задоволенню.

Згідно партнерської угоди, укладеної
01.07.2009 року між позивачем та ПАТ
«Агрофірма «Росія» (ЗАТ «Агрофірма
«Росія» - на момент укладання угоди)
сторони прийняли на себе зобов'язання
сумісно діяти по обробці землі. Згідно
п.2.7. партнерської угоди сторони
домовились про обмін земельних
ділянок, які вони обробляють сумісно і
виконують перед власниками
зобов'язання по укладеним договорам
оренди землі, які вони фактично
обробляють. І як встановлено колегією
суддів, до цих земельних ділянок
включена земельна ділянка по контуру
17/19.

Залучені до матеріалів справи
документи підтверджують той факт, що у
період з 2009 року по 2012 рік позивач
проводив роботи на земельних ділянках
№ 105,104,103, 115,116,117,118, 127, 128,129,130,131,4 що
єдиним масивом складає 51,1536 га для
вирощування сільськогосподарської
продукції. В той же самий час за
вищевказаною партнерською угодою ПАТ
«Агрофірма Росія» обробляла земельні
ділянки № 98,2,
99,100,101,102,106,107,108,109,110,111,112,113,114, 119,2, 120, 121,
122,123,124,125,2,126, що єдиним масивом складає
94,13 га.

При цьому, загальна площа земельних
ділянок, які оброблялись в межах
партнерської угоди по контуру 17/19
складає 146 га.

Зважаючи на наведені обставини,
колегія суддів вважає необхідним
відмітити що згідно статті 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. А
матеріали справи не містять доказів
про те, що вищенаведена партнерська
угода (правочин) визнана недійсною або
нікчемною у встановленому
законодавством порядку , а тому
партнерська угода від 01.07.2009 року є
такою, що відповідає вимогам закону та
правомірною.

Згідно припису частини 1 пункту г)
статті 96 Земельного кодексу України
землекористувачі зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Не зважаючи на те, що позивач та його
партнер мали законні підстави
використовувати вищенаведені земельні
ділянки по контуру 17/19, ПП «Міловське»
без жодних на те правових підстав,
навесні 2013 року, після проведення
позивачем підготовчих робіт по обробці
землі, внесення добрив та посіву
насіння нуту, самовільно
використовував спірну земельну
ділянку у власній комерційній
діяльності, фактично скориставшись вже
проведеними на цій землі роботами, не
дозволивши позивачу використати
засіяний нут за призначенням і
використав його в якості добрива
(сидерат), що стало підставою для
звернення позивача до суду з
вищевказаними вимогами.

Задовольняючи позов в частині вимог,
суд першої інстанції навів зміст ст. 1213
та ст. 387 Цивільного кодексу України,
частини 1 та частини 2 ст. 27 , ст. 2 , ст. 6,
ст. 18, ст. 20 Закону України "Про оренду
землі", ст. 3, частини 1,6, статті 93, ст. 125
Земельного кодексу України, і вказав на
те, що позивач довів, що він є належним
користувачем - орендарем спірних
земельних ділянок у загальному розмірі
47,5868 га., тоді як відповідач не надав
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження свого права
користуватися спірними земельними
ділянками.

Крім того, колегією суддів з'ясовано, що
безпідставність доводів відповідача
про його права на користування спірною
земельною ділянкою підтверджено також
тим, що надані ним договори оренди
зареєстровані після того, як він
розпочав незаконно використовувати
спірні земельні ділянки.

Також колегія суддів вважає
необхідним зауважити про те що
відповідно до вимог чинного
законодавства обов'язковою умовою
фактичного використання земельної
ділянки є наявність у особи, що її
використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки (п. 3.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин")

І зважаючи на те, що відповідач не
звертався до ПАТ «Агрофірма «Росія»
згідно чинного законодавства,
стосовно встановлення порядку
землекористування, без якого не
можливо добросусідське використання
земельних ділянок на контурі 17/19,
розташованого на території Міловської
сільської ради Балаклійського району,
то його дії по проведенню робіт по
засіванню насінням ячменя, збору
ячменя та отримання прибутку на
спірній земельній ділянці є
неправомірними .

Згідно актів обстежень № 1 від 20
березня 2013 року, № 2 від 12 липня 2013 року,
№ 3 18 липня 2013 року, проведеними
уповноваженими особами ТОВ «Успіх
Слобожанщини» та Головою Міловської
сільської ради, були зафіксовані факти
проведення відповідачем робот на
спірних земельних ділянках у власній
комерційній діяльності, чим
підтверджено самовільно використання
земельних ділянок, які не належали
відповідачу і не знаходилися в його
користуванні.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі, та поясненнях суду першої
інстанції що ПП «Міловське» проводило
роботи не на спірних ділянках контуру
17/19 спростовуються довідками
Міловської сільської ради № 167 від
14.03.2014, № 208 від 02.04.2014 року та
обстеженням спірної земельної ділянки,
проведеним Державною інспекцією
сільського господарства в Харківській
області, яким підтверджено факт
використання спірної земельної
ділянки загальною площею 47,6335 га , яка
розташована на території контуру 17/19 ПП
«Міловським» без зареєстрованих
належним чином договорів оренди
земельних ділянок За таких підстав суд
першої інстанції правомірно встановив
незаконність використання
відповідачем ПП «Міловським» спірних
земельних ділянок .

Згідно припису статті 152 Земельного
кодексу України землекористувач може
вимагати усунення будь яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Оскільки господарський суд
Харківської області прийшов до
правомірного висновку про повернення
земельних ділянок ТОВ «Успіх
Слобожанщини», судова колегія вважає
рішення суду в частині заборони
Приватному підприємству "Міловське"
проводити сільськогосподарські роботи
на земельній ділянці розміром 47,5868 га,
яка розташована на контурі № 17-19 на
території Мловської сільської ради
Балаклійського району Харківської
області з 24.07.2013 року до закінчення дії
договорів оренди обґрунтованим і
законним.

Зважаючи на вищенаведені факти та
обставини колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції
оскільки доводи відповідача в
апеляційній скарзі їх не спростовують.

Відмовляючи у задоволені позову в
частині стягнення з Приватного
підприємства «Міловське» на користь
позивача понесених збитків в розмірі
171347,66 грн., суд першої інстанції
послався на те що неможливо встановити
протиправної поведінки відповідача,
яка спричинила збитки позивачу, вини
відповідача у понесених позивачем
збитках, наявності причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та
збитками.

Колегія суддів вважає необхідним
вказати на те що, відповідно до
приписів статей 1166 і 1192 Цивільного
кодексу України шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок.

Надані позивачем до матеріалів справи
документи підтверджують проведення у
2012 році ТОВ «Успіх Слобожанщини»
підготовчих осіннє польових робіт на
спірній земельній ділянці (а.с.128-135, 136 ,
137, 138, 139, 140, 141, 142, 144, 145, 147, 148, 149, 143,
150), їх розмір, об'єм, ціни на використані
паливно-мастильні матеріали, добрива,
насіння, виплачені пайові та заробітну
плату працівникам, які проводили ці
роботи, та передбачені законом
обов'язкові платежі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції стосовно обов'язку
нарахування позивачем збитків згідно
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993р. № 284, (надалі - Порядок) не є
обґрунтованими, з тих підстав, що цей
Порядок не розповсюджується на спірні
правовідносини, оскільки в даному
випадку правовідносини відбуваються
між двома суб'єктами господарювання,
стосовно відшкодування понесених
позивачем фактичних витрат, якими
скористався відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
відшкодувати всі доходи, які вона
одержала або могла одержати від цього
майна з часу, коли ця особа дізналася
або могла дізнатися про володіння цим
майном без достатньої правової
підстави.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 цього ж кодексу
передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною;

матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди можуть
мати місце при наявності складу
цивільного правопорушення, який
включає в себе протиправну поведінку
заподіювача шкоди - відповідача;
наявність негативних наслідків (шкоди),
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою заподіювача та наслідками
(шкодою); вина відповідача - заподіювача
шкоди.

Зважаючи на те, що позивач належними та
допустимими доказами довів понесені
ним витрати по обробці землі, та
підготовці земельної ділянки до
весняних робіт 2013 року, колегія суддів
вважає доведеними правомірність
позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивач довів що саме з вини
відповідача , у зв'язку з протиправними
діями відповідача по самовільному
використанню землі на обробку якої
позивачем були витрачені кошти,
сплачені доходи працівниками та
пайовикам, було неможливо подальше
використання позивачем спірної
земельної ділянки, тобто докази в їх
сукупності підтверджують протиправну
поведінку ПП «Міловське», шкоду,
завдану відповідачем ТОВ «Успіх
Слобожанщини» та існування
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та шкодою.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 499661,40 грн. суми недоотриманої
вигоди, колегія суддів зазначає, що, як
вірно зазначив місцевий господарський
суд , тягар наявності і обґрунтування
розміру втраченої вигоди покладається
на позивача, який повинен довести, що
він міг і повинен був отримати
визначені доходи і тільки неправомірні
дії відповідача стали єдиною і
достатньою причиною, яка позбавила
його можливості отримувати прибуток.
Таким чином, незважаючи на те, що
неодержаний прибуток - це результат,
який не наступив, вимоги про
відшкодування збитків у вигляді
втраченої вигоди теж повинні бути
належним чином обґрунтовані,
підтверджені конкретними підрахунками
і доказами на підкріплення реальної
можливості отримання відповідних
доходів.

Проте, таких доказів не надано, у
зв'язку з чим, підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 499661,40 грн. суми
недоотриманої вигоди - відсутні.

Колегія суддів зазначає, що рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги норм процесуального права і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, і при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити встановлені судом обставини,
які мають значення для справи, їх
юридичну оцінку, а також оцінку всіх
доказів.

Оскаржуване рішення прийнято за умов
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, у зв'язку з чим
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню, апеляційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а рішення господарського
суду першої інстанції - частковому
скасуванню.

Відповідно до частини 1 та пункту 10
частини 2 статті 105 Господарського
процесуального кодексу України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги апеляційний господарський суд
приймає постанову, у постанові,
зокрема, має бути зазначений новий
розподіл судових витрат у разі
скасування чи зміни рішення.

Розглянувши вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на оплату послуг адвоката в сумі 50000,00
грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаної позовної
вимоги позивач надав суду - копію
платіжного доручення № 1017 від 22.07.13 р.
на суму 50000,00 грн. із зазначенням
призначення платежу сплата за надання
адвокатських послуг згідно договору №
22/7-13 від 22.07.2013 р., копію свідоцтва про
право на зайняття адвокатською
діяльністю № 687 на ім'я ОСОБА_24, копію
свідоцтва про розірвання шлюбу та
копію свідоцтва про одруження.

Відповідно до частини 1 статті 44 судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Відтак, позивачем доведено факт
отримання адвокатських послуг у
встановлений законом спосіб.

Вищевикладена правова позиція також
міститься і в постанові Вищого
господарського суду України по справі
№34/34-09 (33/389-07) від 29.09.2010р.

Проте, питання про розподіл судових
витрат вирішується згідно положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до частини 5 якої суми, які
підлягають сплаті за послуги адвоката
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що
заявлені позивачем майнові вимоги
складаються із суми понесених витрат у
розмірі 171347,66 грн. та суми
недоотриманої вимоги у розмірі 499661,40
грн. на загальну суму 671009,06 грн., з яких
судом задоволені позовні вимоги на
суму 171347,66 грн.

Таким чином, позовні вимоги задоволено
на 25% від заявлених позовних вимог
майнового характеру та повністю
задоволено дві немайнові позовні
вимоги. Отже загальний процент
задоволений майнових та немайнових
позовних вимог складає (100% + 100% + 25%)/3 = 75%.

Тобто з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 37500 грн.
витрат по сплаті за послуги адвоката.

При розподілі сум судового збору,
колегія суддів керується положеннями
статті 49 Господарського
процесуального кодексу.

Так, сума відшкодування позивачу за
рахунок відповідача судового збору за
подання позову і апеляційної скарги
складається:

з суми судового збору за дві вимоги
немайнового характеру (1147*2 = 2294 грн.); 25%
від суми судового збору за вимоги
майнового характеру - 3355,05 грн; та суми
судового збору за подання апеляційної
скарги у розмірі 1713,48 грн., оскільки
апеляційна скарга задоволена у повному
обсязі - на загальну суму 7362,53 грн.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача
задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 03.02.2013 року
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення збитків в сумі 171347,66 грн.

Прийняти в цій частині нове
рішення - позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного
підприємства "Міловське" (64253,
Харківська область, Балаклійський
район, с. Мілова, вул. Нова, буд. 10; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Успіх
Слобожанщини" (64205, Харківська область,
Балаклійський район, м. Балаклія, вул.
Геологічна, 61; ) збитки у
розмірі 171347,66 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Приватного
підприємства "Міловське" (64253,
Харківська область, Балаклійський
район, с. Мілова, вул. Нова, буд. 10; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Успіх
Слобожанщини" (64205, Харківська область,
Балаклійський район, м. Балаклія, вул.
Геологічна, 61; ) суму
судових витрат на оплату послуг
адвоката у розмірі 37500 грн.

Стягнути з Приватного
підприємства "Міловське" (64253,
Харківська область, Балаклійський
район, с. Мілова, вул. Нова, буд. 10; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Успіх
Слобожанщини" (64205, Харківська область,
Балаклійський район, м. Балаклія, вул.
Геологічна, 61; ) витрати
по сплаті судового збору за подання
позову та апеляційної скарги у розмірі
7362,53 грн.

Доручити господарському суду
Харківської області видати відповідні
судові накази.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.04.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.