КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа№ 910/16766/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: Халіна А.О. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Матвеєва В.П.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 22.11.2013 р. у справі №910/16766/13 (суддя
Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства
"Київенерго"

про стягнення 23 166 815,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" про стягнення
23166815,62 грн., з яких 18764199,91 грн. боргу,
172910,69 грн. інфляційних втрат, 3475487,45 грн.
пені, 754217,57 3% річних, нарахованих за
несвоєчасну оплату вартості
природного газу, поставленого
позивачем за Договором №14/2274/11 від
30.09.2011 р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 р. у справі №910/16766/13
позов задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
8007832 грн. 90 коп. - основного боргу, 754217
грн. 57 коп. - 3% річних, 172910 грн. 69 коп. -
інфляційних втрат, 1737743 грн. 73 коп. -
пені, 31657 грн. 20 коп. - судового збору. В
частині стягнення 10756367,01грн. основного
боргу - провадження припинено. В іншій
частині заявлених позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 22.11.2013 р. у справі №910/16766/13 та
прийняти нове рішення, яким в частині
стягнення штрафних та фінансових
санкцій відмовити та стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги в
сумі 34410 грн. 00 коп.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. При цьому скаржник вказував, що
нарахування штрафних санкцій у вигляді
пені, 3% річних та інфляційних втрат є
безпідставним, посилаючись на те, що
вина відповідача по прострочці сплати
заборгованості відсутня, оскільки
погашення даної заборгованості має
здійснюватись виключно за кошти, що
виділяються з Державного бюджету.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив суд
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 22.11.2013 р. у справі
№910/16766/13 та прийняти нове рішення, яким
в частині стягнення штрафних та
фінансових санкцій відмовити та
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
страхова компанія "Нафтогаз України" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги в сумі 34410 грн. 00 коп.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
22.11.2013 р. у справі №910/16766/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

30.09.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
постачальником, та ПАТ "Київенерго", як
покупцем, був укладений договір №14/2274/11
купівлі-продажу природного газу (далі -
Договір), відповідно до п. 1.1 якого
продавець зобов'язався передати
покупцеві в 2011-2012 роках імпортований
природний газ (далі - газ) для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, на умовах цього
договору.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 30 відсоткової
попередньої оплати вартості планових
обсягів поставки природного газу за
п'ять днів до початку поставки. Решта 70
відсотків вартості планових обсягів
сплачується протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа,
наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1 цього договору покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем, на виконання умов договору,
протягом вересня-грудня 2012 року
поставлено відповідачу, а відповідачем
прийнято природний газ обсягом 187817,802
тис.куб.м. на загальну суму 245891066,39 грн.,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями актів
приймання - передачі природного газу за
вересень, жовтень, листопад та грудень
2012 року.

Відповідач в порушення умов Договору в
період з вересня по грудень 2012 року не
виконував своїх зобов'язань щодо
повної оплати вартості отриманого
природного газу у встановлені строки,
за поставлений у грудні 2012 року
природний газ не розрахувався.

Станом на 19.08.2013 року заборгованість у
відповідача перед позивачем за
договором постачання природного газу
становила 18764199,91 грн.

Згідно пунктів 1 та 2 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання.

Укладений між сторонами договір за
своєю юридичною природою є договором
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Колегією суддів встановлено, що
відповідачем, протягом розгляду справи
в місцевому господарському суді, було
погашено частину основної
заборгованості, внаслідок чого
основний борг відповідача перед
позивачем станом на 22.11.2013 р. становить
8007832,90 грн., з чим погодився відповідач,
згідно акту звірки розрахунків за
період з 01.09.2011 р. по 30.09.2013р.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції правомірно припинено
провадження у справі в частині
стягнення 10756367,01 грн. основного боргу
та задоволено позовні вимоги в частині
стягнення 8007832,90 грн. основного боргу.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача 754217,57
грн. - 3% річних, 172910,69 грн. - інфляційних
втрат, 3475487,45 грн. - пені, в зв'язку з
невчасним проведенням оплати вартості
поставленого позивачем природного
газу.

Місцевий господарський суд дійшов
висновку про правомірність заявлених
вимог до відповідача про стягнення з
останнього 754217,57 грн. - 3% річних, 172 910,69
грн. - інфляційних втрат.

Щодо заявленої пені у розмірі 3475487,45
грн., то суд керуючись правом наданим
ст. 83 ГПК України та беручи до уваги той
факт, що відповідачем було погашено
більшу частину основного боргу,
зменшено розмір пені на 50 %, тобто до
1737743,73 грн.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками місцевого
господарського суду з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Водночас статтею 614 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, окремою та обов'язковою підставою
(умовою) застосування до учасника
господарських відносин
відповідальності за порушення
зобов'язання є наявність вини, яка, у
розумінні вищевказаної норми, полягає
у невжитті особою всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання.

Відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням і використанням теплової
енергії, державним наглядом за
режимами споживання теплової енергії,
безпечною експлуатацією
теплоенергетичного обладнання та
безпечним виконанням робіт на об'єктах
у сфері теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форм власності, врегульовані
Законом України "Про теплопостачання"
(стаття 2 Закону).

Статтею 8 Закону України "Про
теплопостачання" передбачено, що
державна підтримка у сфері
теплопостачання надається відповідно
до обсягів коштів, передбачених
Законом про Державний бюджет України
та місцевими бюджетами на відповідний
рік, а також коштів на проведення
науково-дослідних робіт з
удосконалення систем теплопостачання
та енергозбереження.

Стаття 20 Закону України "Про
теплопостачання" встановлює загальні
засади формування тарифів на теплову
енергію, згідно з якою тарифи на
теплову енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Тарифи повинні враховувати повну
собівартість теплової енергії і
забезпечувати рівень рентабельності
не нижче граничного рівня
рентабельності, встановленого
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

Виходячи зі змісту статті 23 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2012 рік", перерахування субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На виконання Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік",
Кабінетом міністрів України була
прийнята постанова Кабінету міністрів
України від 11.06.2012 року № 517 "Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенцій з державного бюджету
місцевим на погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або органами
державної влади чи місцевого
самоврядування".

Отже, підставою для перерахування
відповідачу відповідних бюджетних
коштів є наявність бюджетного
фінансування цих розрахунків, з огляду
на положення вищенаведених
законодавчих актів, зокрема статті 23
Закону України "Про державний бюджет
України на 2012 рік", якими встановлено
джерела, підстави та спосіб
відшкодування позивачу боргу.

На підставі ст. 23 Закону України "Про
державний бюджет України на 2012 рік" та
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку та умов
надання у 2012 р. субвенцій з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування» між територіальним
органом Казначейства у м. Києві,
головним фінансовим управлінням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), головним управлінням
комунального господарства Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), ПАТ
«Київенерго» та НАК «Нафтогаз України»
було укладено договори про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування, зокрема
договір від 27.06.2012 р. №10/517 про
перерахування 281763774,45 грн. для
погашення заборгованості за природний
газ за 2012 р., договір від 30.11.2012 р. №296/517
про перерахування 72206004,27 грн. для
погашення заборгованості за природний
газ за 2012 р., договір від 30.11.2012 р. №305/517
про перерахування 27513495,23 грн. для
погашення заборгованості за природний
газ за 2012 р., договір від 06.12.2012 р. №578/517
про перерахування 281763774,45 грн. для
погашення заборгованості за природний
газ за 2012 р.

Зазначеними договорами сторони
визначили порядок погашення
заборгованості за спожитий природний
газ сумою 454902336,71 грн. за договором від
30.09.2011 р. №14/2274/11, яка виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії тарифам, зо
затверджені НКРЕ та є предметом спору у
даній справі.

В п. 10 п.п. 2 вказаних договорів сторони
погодили не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до пунктів 2, 3 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №
1082 встановлено, що плата за теплову
енергію від усіх категорій споживачів
зараховується виключно на поточні
рахунки із спеціальним режимом
використання для проведення
розрахунків за використаний природний
газ комунальними підприємствами
теплоенергетики, тепловими
електростанціями,
теплоелектроцентралями, котельнями та
іншими суб'єктами господарювання, які
провадять діяльність, пов'язану з
постачанням теплової енергії, крім
підприємств, що належать до системи
автономного та децентралізованого
теплопостачання (далі - підприємства
теплоенергетики). Визначено
уповноваженими банками, які
обслуговують поточні рахунки із
спеціальним режимом використання
підприємств теплоенергетики та їх
відокремлених підрозділів, Відкрите
акціонерне товариство "Державний
ощадний банк України" та Публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк "Укргазбанк" (далі - уповноважений
банк).

Згідно із пунктом 1 Порядку відкриття
поточних рахунків із спеціальним
режимом використання для зарахування
коштів, що надходять як плата за
послуги з теплопостачання, та
проведення розрахунків за спожитий
природній газ суб'єкти господарювання,
що провадять діяльність, пов'язану з
постачанням теплової енергії та їх
відокремлені підрозділи відкривають у
десятиденний строк з дати набрання
чинності цією постановою в установах
ВАТ "Державний ощадний банк України" та
ПАТ акціонерний банк "Укргазбанк"
поточний рахунок із спеціальним
режимом використання для зарахування
коштів, що надходять як плата за
послуги з теплопостачання, в порядку,
визначеному Національним банком.

Базовий норматив відрахування коштів
та норматив відрахування коштів,
скоригований Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" з
урахуванням розрахунків підприємств
теплоенергетики за природний газ,
спожитий у попередніх періодах,
оформлюються як реєстр нормативів
відрахування коштів, що надходять від
усіх категорій споживачів теплової
енергії на поточні рахунки із
спеціальним режимом використання, який
подається щомісяця до 10 числа
поточного місяця до Мінрегіону разом з
документами, зазначеними у пункті 2
цього Порядку (п. 3 вказаного Порядку).

Положеннями пунктів 6, 7 Порядку
визначено, що усі категорії споживачів
теплової енергії сплачують вартість
отриманих ними послуг з
теплопостачання шляхом перерахування
коштів на поточні рахунки із
спеціальним режимом використання,
відкриті в установах уповноваженого
банку. У разі коли в платіжному
дорученні/касовому документі
споживача теплової енергії реквізити
рахунка одержувача коштів за теплову
енергію не відповідають реквізитам
спеціального рахунка, відкритого
підприємством теплоенергетики або
його відокремленим підрозділом в
уповноваженому банку, установа, що
приймає платіжний документ (установа
банку, підприємство поштового зв'язку
або орган Казначейства) повертає такий
документ без виконання визначених у
ньому вимог з надісланням відповідного
повідомлення споживачеві.

Отже, з огляду на особливості
здійснення господарської діяльності у
сфері постачання та реалізації
енергоносіїв та законодавчо
обумовлену специфіку взаємовідносин
між суб'єктами, що здійснюють
господарську діяльність в
енергетичній галузі, враховуючи те, що
відповідач не міг самостійно впливати
на своєчасність розрахунків за
природний газ, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність вини ПАТ
"Київенерго" у простроченні платежів за
газ, що в силу статті 218 Господарського
кодексу України та статті 614 Цивільного
кодексу України позбавляє позивача
права застосовування до нього штрафних
санкцій у вигляді стягнення пені.

Також, з огляду на специфіку
розрахунків між сторонами, колегія
суддів вважає, що підстав для
нарахування матеріальних втрат у
вигляді інфляційної складової боргу та
3% річних у позивача теж немає.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 19.03.2014 р. у справі №910/2702/13,
постанові Вищого господарського суду
України від 30.04.2013 р. у справі
№5011-69/8757-2012, постанові Вищого
господарського суду України від 11.06.2013
р. у справі №5011-69/89558-2012, постанові
Вищого господарського суду України від
14.05.2013 р. у справі №5011-35/8899-2012, постанові
Вищого господарського суду України від
29.07.2013 р. у справі №5011-35/8893-2012.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 754217,57
грн. - 3% річних, 172910,69 грн. - інфляційних
втрат, 3475487,45 грн. - пені є такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального права, крім того неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, висновки, викладені у
рішенні місцевого господарського суду,
не відповідають обставинам справи, а
тому апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 754217,57
грн. - 3% річних, 172910,69 грн. - інфляційних
втрат, 1737743,73 грн. - пені, з прийняттям в
цій частині нового рішення про відмову
у задоволенні вказаних позовних вимог.
Рішення суду змінити в частині
стягнення судових витрат. В іншій
частині рішення суду необхідно
залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
задовольнити.

Рішення господарського суду
господарського суду міста Києва від
22.11.2013 р. у справі №910/16766/13 скасувати в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 754217,57 грн. - 3% річних,
172910,69 грн. - інфляційних втрат, 1737743,73
грн. - пені.

Прийняти в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 754217,57 грн. - 3% річних,
172910,69 грн. - інфляційних втрат, 1737743,73
грн. - пені.

Рішення суду змінити в частині
стягнення судових витрат, виклавши
резолютивну частину в такій редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка 5, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького 6, )
23788 (двадцять три тисячі сімсот
вісімдесят вісім) грн. 30 коп. - судового
збору за розгляд позовної заяви.»

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького 6, )
на користь Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
Івана Франка 5, ) 34410
(тридцять чотири тисячі чотириста
десять) грн. - судового збору за розгляд
апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/16766/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун