ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р.Справа № 922/246/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Атаман Авто", м. Харків
до ДП "Конярство України" Уповноважений
відособлений підрозділ - філія
"Лозівський кінний завод № 124" ДП
"Конярство України", с. Кінне , ТОВ
"Агрофармахім" про стягнення коштів в
сумі 212 556,60 грн. за участю сторін:

позивача - Очиченко О.Г.

відповідача 1 - не з'явився

відповідача 2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року до суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТАМАН АВТО" (
надалі - позивач) та просить суд
стягнути солідарно на свою користь з
ТОВ "Агрофармахім" ( другого
відповідача ) суму 172 130,50 грн. та з ТОВ
"Агрофармахім" та Державного
підприємства "Конярство України"
уповноваженого відособленого
підрозділу - філія "Лозівський кінний
завод №124" ДП "Конярство України" суму
штрафних санкцій 40426,10 грн. та судові
витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення другим
відповідачем умов договору
перевезення № 07102013 від 07.10.2013 року та
умов договору № 2 про спільний
обробіток земельної ділянки від 29.03.2011
року укладеного між першим та другим
відповідачем.

25.03.2014 року позивачем через канцелярію
суду надано заяву про збільшення
розміру позовних вимог, у якій останній
просить стягнути з відповідачів
солідарно суму заборгованості у
розмірі 172130,50 грн., суму штрафних
санкцій у розмірі 52426,10 грн., 7189,45 грн.
пені та 1658,94 грн. 3% річних., загальна
сума позовних вимог складає 233404,99 грн.
Також до стягнення заявлено суму
судових витрат.

Ухвалою від 25.03.2014 року заяву про
збільшення розміру позовних вимог
прийнято до розгляду.

Розгляд справи відкладено на 11.04.2014
року. У призначеному судовому
засіданні представник позивача
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник першого відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив,
витребуваних документів не надав.

Представник другого відповідача також
не скористався своїм правом брати
участь у судовому засіданні та не
направив свого уповноваженого
представника. Через канцелярію суду
надійшов відзив другого відповідача, у
якому останній проти позову заперечує
з підстав непідсудності даної справи
господарському суду Харківської
області. Вважає, що спір повинен бути
розглянутий за місцезнаходженням ТОВ
«Агрофармахім» у господарському суді
Дніпропетровської області.

Крім того, другий відповідач вважає, що
договір про спільний обробіток землі,
укладений ДП «Конярство України» з ТОВ
«Агрофармахім», не дає повноваження
«Агрофармахім» створювати
зобов'язання для ДП «Конярство
України» та останнє не видавало
довіреність ТОВ «Агрофармахім» з
повноваженнями на укладення будь-яких
господарських договорів з позивачем.

Суд не погоджується з викладеною
позицією другого відповідача щодо
підсудності справи та вважає, що справа
прийнята до розгляду з додержанням
правил підсудності, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 15
Господарського процесуального кодексу
України справи у спорах, що виникають
при виконанні господарських договорів
та з інших підстав, розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням відповідача. Справи
у спорах за участю кількох
відповідачів розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача.

Так, позивачем було обрано
господарський суд Харківської області
за місцезнаходженням першого
відповідача, уповноваженого
відособленого підрозділу - філії
«Лозівський кінний завод №124» ДП
«Конярство України», в інтересах якої
було укладено договір №2 про спільний
обробіток земельної ділянки від 29.03.2011
року, який у свою чергу, став підставою
для укладання договору перевезення
№07102013 від 07.10.2013 року (ТОВ
«Агрофармахім» виступало як
уповноважена особа на підставі
договору про спільний обробіток
земельної ділянки).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 95 Цивільного кодексу
України філією є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює всі або
частину її функцій; представництвом є
відокремлений підрозділ юридичної
особи, що розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює
представництво і захист інтересів
юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст. 95
Цивільного кодексу України філії та
представництва не є юридичними
особами.

Відповідно до частини 1 статті 21
Господарського процесуального кодексу
України сторонами в судовому процесі
при здійсненні господарського
судочинства - позивачами і
відповідачами - можуть бути
підприємства та організації, зазначені
у статті 1 цього Кодексу, а саме
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(ч.1 статті 1 Господарського
процесуального кодексу України).

Господарське процесуальне
законодавство не передбачає
процесуальної можливості участі в
якості відповідача (сторони в судовому
процесі) філії, представництва
підприємства. Відповідачами по справі
можуть бути виключно юридичні особи.
Позов може бути поданий за
місцезнаходженням філії,
представництва, проте і в такому разі
статус відповідача не змінюється і ним
є юридична особа в особі філії.

У нашому випадку позивачем було
заявлено позов до двох відповідачів,
один з яких юридична особа ДП
«Конярство України» в особі
відокремленого підрозділу - філії
«Лозівський кінний завод №124» ДП
«Конярство України», що знаходиться за
адресою Харківська обл.., Лозівський
р-н., с. Кінне, вул.. Кравченка, 2.

Згідно постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.11 року № 18 юридичні особи для
здійснення своїх функцій мають право
створювати філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи, які не є юридичними
особами. Коло повноважень
відокремленого підрозділу юридичної
особи стосовно здійснення у
господарському суді повноваження
сторони у справі від імені цієї особи
визначається установчими документами
останньої, положенням про відособлений
підрозділ, яке затверджено юридичною
особою, або довіреністю, виданою нею ж у
встановленому порядку керівникові
цього підрозділу. При цьому слід мати
на увазі, що стороною у справі є
юридична особа, від імені якої діє
відособлений підрозділ, і рішення
приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу.

У відповідності до статті 15 ГПК
України, справи у спорах, що виникають
при укладанні, зміні та розірванні
господарських договорів, справи у
спорах про визнання договорів
недійсними розглядаються
господарським судом за
місцезнаходженням сторони,
зобов'язаної за договором здійснити на
користь другої сторони певні дії, такі
як: передати майно, виконати роботу,
надати послуги, сплатити гроші тощо.
Справи у спорах, що виникають при
виконанні господарських договорів та з
інших підстав, а також справи про
визнання недійсними актів
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням відповідача. Якщо
юридичну особу представляє
уповноважений нею відособлений
підрозділ, територіальна підсудність
спору визначається з урахуванням
частин першої - третьої цієї статті
залежно від місцезнаходження
відособленого підрозділу.

Оскільки відособлений підрозділ
юридичної особи діє у межах наданих
йому повноважень, то подання позову за
місцем знаходження цього підрозділу
правомірне лише тоді, коли спір
випливає саме з його діяльності. У разі
відсутності у відособленого
підрозділу відповідних повноважень
та/або коли спір не пов'язаний з
діяльністю цього підрозділу позовні
матеріали або справа надсилається за
підсудністю до господарського суду за
місцем знаходження юридичної особи (п.
2.20 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам" від 24.10.2011 р.
№ 10).

Як встановлено з матеріалів справи
судом, справа пов'язана з діяльністю
відособленого підрозділу, оскільки
діяльність по обробітку землі,
вирощуванні та реалізації зернових
культур, зокрема, кукурудзи, яка була
перевезена за спірним договором
перевезення, здійснювалася в умовах
виконання договору про спільний
обробіток земельної ділянки у с. Кінне,
Лозівського району, за
місцезнаходженням філії «Лозівський
кінний завод №124» ДП «Конярство
України» та безпосередньо в її
інтересах .

В п. 27.5. Рекомендацій Вищого
господарського суду України від 27.06.2007
р. за № 04-5/120 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" зазначено, якщо
господарський суд, який прийняв справу
до свого провадження з додержанням
правил підсудності, залучив іншого
відповідача чи замінив неналежного
відповідача і у зв'язку з цим справа
стала підсудною іншому господарському
суду, питання про підсудність
визначається за правилом частини
третьої статті 17 ГПК України, за
винятком випадків, коли наслідком
змін на стороні відповідача стає
виключна підсудність справи.

Згідно ч.3 ст. 17 Господарського
процесуального кодексу України справа,
прийнята господарським судом до свого
провадження з додержанням правил
підсудності, повинна бути ним
розглянута по суті і в тому випадку,
коли в процесі розгляду справи вона
стала підсудною іншому господарському
суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що дана справа повинна бути розглянута
по суті господарським судом
Харківської області.

Розглянувши матеріали справи судом
встановлено наступне, що 07.10.2013 року
між ТОВ "Атаман Авто" ( позивачем) та ТОВ
"Агрофармахім" ( другим відповідачем),
який діє на підставі Договору №2 від
29.03.2011 року про спільний обробіток
земельної ділянки, було укладено
договір перевезення № 07102013.( а.с. 17-20). У
відповідності до умов договору,
позивач зобов'язався доставляти
автомобільним транспортом довірений
йому другим відповідачем вантаж
(кукурудзу) до пункту призначення та
видати його особі, яка має право на
одержання вантажу. Сторони погодили, що
перевезення вантажу здійснюється на
відстані не менше 31 км.

Другий відповідач (ТОВ "Агрофармахім") в
свою чергу, зобов'язався забезпечити
завантаження транспорту , наданого
позивачем, для здійснення не менш ніж 2-
х перевезень на день за кожною заявкою
на перевезення та сплачувати
встановлену плату виходячи із
розцінок 1,83 грн. з урахуванням ПДВ за 1
тону / кілометражу. Дана розцінка
розповсюджується на відстань від 31 км.
( п.1.1 договору).

Також, другий відповідач зобов'язався
своєчасно оплачувати вартість наданих
позивачем послуг з перевезення
вантажу згідно підтверджуючих
документів, відповідно до умов даного
договору ( п.2.2.3 договору).

Згідно заявки №1 до договору на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом № 07102013 від 07.10.2013 року , ТОВ
"Агрофармахім" замовило перевезення
вантажу - кукурудзи, починаючи з 11.10.2013
року .

Попередньо вартість послуг за цією
заявкою становить 90 000 грн. ( в тому
числі ПДВ). Сторони погодили, що
остаточна вартість наданих позивачем
відповідачем послуг узгоджується
сторонами в акті приймання - передачі
виконаних робіт та визначається
відповідно до п.1.1 договору № 07102013 від
07.10.2013 року ( п.3 заявки). За цією заявкою
позивач зобов'язався надавати послуги
згідно даного договору наступним
автомобільним транспортом : 26029 ХА, АХ
2943 АІ, 39102 ХА, АХ 4575 АР, 10270 ХА, 13917 ХА (
а.с.21).

За наслідками наданих позивачем
послуг з перевезення вантажу
сторонами було складено та підписано
наступні акти виконаних робіт до
договору перевезення № 07102013, а саме :

№ 1-АА від 21/10/2013 року на суму 62964,91 грн. (
в тому числі ПДВ) ( а.с.22)

№ 2-АА від 14/11/2103 року на суму 104671,18 грн. (
в тому числі ПДВ) ( а.с.23)

№ 3-АА від 29/11/2013 року на суму 157459,32 грн. (
в тому числі ПДВ ) ( а.с.24)

Усього загальна сума наданих послуг
відповідно наведених вище актів склала
325095,41 грн. За надані послуги ТОВ
"Агрофармахім" сплачено суму у розмірі
122964,91 грн., що підтверджується актом
звірки взаємних розрахунків станом на
25.12.2013 року ( а.с.32).

Пунктом 3.2.8 договору перевезення №
07102013 від 07.10.2013 року сторони погодили
наступний порядок розрахунків, так
протягом 10-15 календарних днів після
здійснення перевезення вантажу, надати
другому відповідачу пакет документів
для проведення взаєморозрахунків :
копію товаротранспортної накладної,
оригіналу акту наданих послуг,
оригіналу рахунку - фактури і оригінали
інших документів, які підтверджують
надання послуг.

Строк оплати за надані послуги умовами
договору встановлено протягом семи
банківських днів з дня одержання
рахунків та акту наданих послуг з
перевезення вантажу(п.7.3. договору
перевезення № 07102013 від 07.10.2013 року).

26.12.2013 року позивачем було надіслано на
адресу другого відповідача претензію з
вимогою сплатити суму боргу ( а.с.36 - 42).

27.12.2013 року другим відповідачем було
частково здійснено сплату боргу в
розмірі 30000 грн. ( а.с.33). 325095,41 грн. - 122964,91
грн. - 30000 грн. = 172130,50 грн.)

Відповідно до п.4.7 договору перевезення
№ 07102013 від 07.10.2013 року сторони
передбачили, що у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за
даним договором, винна сторона несе
відповідальність у вигляді сплати на
користь іншої сторони штрафу у розмірі
20 % від вартості послуг за кожен факт
порушення.

За несвоєчасну оплату наданих
Виконавцем послуг з перевезення
вантажу Замовник сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період прострочення, за
кожен день прострочення від суми
невиконаного платежу.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Положення ст. 909 цього Кодексу
встановлюють, що за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Договір
перевезення вантажу укладається у
письмовій формі. Укладення договору
перевезення вантажу підтверджується
складенням транспортної накладної
(коносамента або іншого документа,
встановленого транспортними кодексами
(статутами).

Суд встановив, що перший відповідач, з
яким було укладено договір перевезення
№07102013 від 07.10.2013 року свій обов'язок не
виконав, за перевезення не
розрахувався у повному обсязі .

Більш того, ці зобов'язання не виконано
й другим відповідачем, який перебуває з
першим відповідачем у
взаємовідносинах на підставі Договору
№2 про спільний обробіток земельної
ділянки, умовами якого передбачене
спільне отримання прибутку за рахунок
обробітку земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
вирощування зернових та олійних
культур, здійснення оптової торгівлі
зерном, насінням та кормами для тварин,
заготівлі виробництва та переробки
сільськогосподарської продукції,
надання послуг у сфері сільського
господарства (а.с. 26).

Стаття 1132 Цивільного кодексу України
визначає поняття договору простого
товариства. Так за договором простого
товариства сторони (учасники) беруть
зобов'язання об'єднати свої вклади та
спільно діяти з метою одержання
прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідальність учасників за
спільними зобов'язаннями встановлена
положеннями ст.1138 Цивільного кодексу
України. Зокрема, ч.2 цієї статті
визначає, якщо договір простого
товариства пов'язаний із здійсненням
його учасниками підприємницької
діяльності, учасники відповідають
солідарно за всіма спільними
зобов'язаннями незалежно від підстав
їх виникнення.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч.1ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що сторони погодили
вартість перевезення, проте другий
відповідач, який діяв як уповноважена
особа на підставі договору №2 від 29.03.2011
року про спільний обробіток земельної
ділянки, в порушення вимог чинного
законодавства , за перевезення не
розрахувався у повному обсязі в
зв'язку з чим у нього наявна
заборгованість в розмірі 172130,50 грн.

Факт наявності у відповідача грошових
зобов'язань перед позивачем за спірним
договором у сумі 172130,50 грн.
підтверджується актом взаємних
розрахунків сторін від 25.12.13 року з
боргом відповідача у розмірі 202130,50 грн.
та платіжним дорученням відповідача на
суму 30000 грн. від 27.12.2013 року.

Таким чином, суд визнає вимогу позивача
щодо стягнення суми заборгованості за
надані послуги перевезення у розмірі
172130,50 грн. - законною, обґрунтованою,
доведеною належними та допустимими
доказами та такою, що підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення
солідарно на свою користь з
ТОВ"Агрофармахім" та ДП" "Конярство
України" в особі уповноваженого
відособленого підрозділу - філії
"Лозівський кінний завод № 124" ДП
"Конярство України" суми штрафних
санкцій у розмірі 52426,10 грн., 7189,45 грн.
пені, 1658,94 грн. 3% річних, судом
встановлено наступне, що позивачем в
обґрунтування позовних вимог про
стягнення штрафних санкцій надано
додаткову угоду № 2 до договору про
спільний обробіток земельної ділянки
№ 2 від 29.03.2011 року від 01.03.2012 року,
додаток № 1 до договору №2 про спільний
обробіток земельної ділянки від 29.03.2011
року укладений між ТОВ"Агрофармахім" та
ДП" "Конярство України" в особі
уповноваженого відособленого
підрозділу - філії "Лозівський кінний
завод № 124" ДП "Конярство України" (
а.с.25-27).

Умовами наведеного договору
передбачено спільне отримання
сторонами прибутку за рахунок
обробітку земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
вирощування зернових та олійних
культур, здійснення оптової торгівлі
зерном, насінням та кормами для тварин,
заготівлі виробництва та переробки
сільськогосподарської продукції,
надання послуг у сфері сільського
господарства.

Крім того, згідно п.5.3 наведеного
договору ТОВ «Агрофармахім» є
повноважним представником ДП
«Конярство України», виконує всі
необхідні юридичні дії і акти для
досягнення поставленої за договором
мети, зокрема представляє інтереси
сторін по обумовленій в договорі
діяльності перед третіми особами тощо.

До зобов'язань ТОВ «Агрофармахім»
входить вирішення питань фінансування
виробництва, транспортування та
реалізація продукції, забезпечення
комерційної діяльності по реалізації
виготовленої продукції (виконання
робіт послуг) ведення переговів з
покупцями та укладення
цивільно-правових угод.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України, умови
договору про спільну діяльність, у тому
числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

При цьому, відповідно до статті 128
Господарського кодексу України
громадянин визнається суб'єктом
господарювання у разі здійснення ним
підприємницької діяльності за умови
державної реєстрації його як
підприємця без статусу юридичної
особи. У разі здійснення
підприємницької діяльності спільно з
іншими громадянами або юридичними
особами громадянин має права та
обов'язки відповідно засновника та/або
учасника господарського товариства,
члена кооперативу тощо, або права і
обов'язки, визначені укладеним за його
участі договором про спільну
діяльність без створення юридичної
особи.

Оподаткування спільної діяльності на
території України без створення
юридичної особи здійснюється
відповідно до пункту 153.14 статті 153
Податкового кодексу України (далі -
ПКУ).

У матеріалах справи міститься довідка
ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про взяття на облік
платника податків договору про спільну
діяльність від 29.03.2011 року №2
уповноваженої особи ТОВ
«Агрофармахім» (а.с. 28).

Отже, наведені норми законодавства, а
також факт реєстрації договору
спільної діяльності в органах
податкової можуть свідчити, що
означений Договір про спільну
діяльність пов'язаний із здійсненням
підприємницької діяльності.

Порядок відшкодування витрат і
збитків, пов'язаних із спільною
діяльністю учасників, визначається за
домовленістю між ними. У разі
відсутності такої домовленості кожний
учасник несе витрати та збитки
пропорційно вартості його вкладу у
спільне майно.

Умова, за якою учасник повністю
звільняється від участі у
відшкодуванні спільних витрат або
збитків, є нікчемною. (ст. 1137 Цивільного
кодексу України)

У своїй позовній заяві позивач
посилається на ст. 1138 ЦК України,
відповідно до якої, якщо договір
простого товариства пов'язаний із
здійсненням його учасниками
підприємницької діяльності, учасники
відповідають солідарно за всіма
спільними зобов'язаннями незалежно від
підстав їх виникнення.

Проте, умовами договору про спільний
обробіток землі передбачено, що ТОВ
«Агрофармахім» діє на підставі
довіреності, яку ДП «Конярство
України» зобов'язується видати
протягом 3 календарних днів з моменту
підписання даного договору (п.5.2.
Договору).

А отже, єдиною підставою для здійснення
діяльності та покладених обов'язків на
ТОВ «Агрофармахім» в рамках договору
№2 про спільний обробіток земельної
ділянки від 29.03.2011 року є довіреність,
видана ДП «Конярство України».

Із наявних матеріалів справи
вбачається, що довіреність ДП
«Конярство України, видана ТОВ
«Агрофармахім» відсутня, а тому
останній не мав права вчиняти будь-які
дії, як уповноважений представник по
договору про спільний обробіток
земельної ділянки. Цей факт також
підтверджується поясненнями другого
відповідача, він стверджує, що така
довіреність не видавалась.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд
приходить до висновку, що другий
відповідач укладав спірний договір
перевезення як самостійна юридична
особа, а отже на підставі ст. 96
Цивільного кодексу України повинен
самостійно відповідати за своїми
зобов'язаннями.

Отже, суд приходить до висновку, що
вимога позивача щодо солідарного
стягнення з відповідачів суми
заборгованості не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем та
матеріалами справи не доведено
спільної мети відповідачів при
укладанні договору перевезення №07102013
від 07.10.2013 року.

Щодо правомірності сум штрафних
санкцій, пені та 3% річних нарахованих
позивачем, суд зазначає наступне.

Умовами договору передбачено, що строк
оплати наданих послуг з перевезення
вантажу здійснюється протягом 7
банківських днів з дня одержання
рахунку та акту наданих послуг з
перевезення вантажу (п. 7.3. Договору).

Матеріали справи не містять доказів
коли саме другий відповідач отримував
акти наданих послуг та рахунки до них, а
тому датою їх отримання суд вважає дату
підписання обома сторонами актів
наданих послуг.

Відповідно до п.4.7 договору перевезення
№ 07102013 від 07.10.2013 року сторони
передбачили, що у разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань за
даним договором, винна сторона несе
відповідальність у вигляді сплати на
користь іншої сторони штрафу у розмірі
20 % від вартості послуг за кожен факт
порушення.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ
«Агрофармахім» неналежним чином
виконало свої зобов'язання по актам
виконаних робіт № 2-АА від 14.11.2013 року
та №3-АА від 29.03.2013 року на загальну
суму 262130,50 грн. та прострочило
виконання зобов'язань з оплати наданих
послуг. Тому, штраф у розмірі 20% від
вартості послуг за цими актами
виконаних робіт складає 52426,10 грн. Таким
чином, вимога позивача в частині
стягнення суми штрафу у розмірі 52426,10
грн. є правомірною.

Також умовами договору передбачена
сплата пені за несвоєчасну оплату
наданих Виконавцем послуг з
перевезення вантажу в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення, за кожен
день прострочення від суми
невиконаного платежу.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

На підставі наведених норм позивач,
відповідно до п.4.8. до спірного Договору
перевезення за порушення строків
виконання зобов'язання нарахував пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки, яка складає 7189,45 грн.

Перевіривши розрахунок пені, суми
простроченого платежу та періоди, за
які вона нараховувалась, суд дійшов
висновку про правомірність такого
нарахування.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
Позивач нарахував відповідачеві три
відсотки річних в сумі 1658,94 грн.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню у повному обсязі.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається на другого
відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 610, 612, 625 ЦК України,
ст.ст.22, 33, 43, 44, 49, ст. 75, ст.ст.82-85 ГПК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофармахім»,
(49101, м. Дніпропетровськ,
вул. Червона, буд 21-А) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атаман Авто» (61123, м. Харків, вул.
Гвардійців-Широнінців, б. 40-Г, кв. 8, р/р
7323 в КБ «ПриватБанк», МФО 351533) суму
заборгованості у розмірі 172130,50 грн.,
штраф у розмірі 52426,10 грн., пені у
розмірі 7189,45 грн., 3 % річних - 1658,94 грн. та
судовий збір - 4668,11 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 11.04.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова