ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Справа № 915/124/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської
області у складi головуючого суддi
Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Дроботун
Л.Ю.,

представника позивача: Андрущенко
Є.Ю. - дов. від 13.01.2014,

представників відповідача: Мезінова
О.Г. - дов. від 02.04.2013,

Момота Г.Л.-
дов. №362/10105-117-05 від 13.03.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Харківтрансгаз» (61001,
м.Харків, вул.Культури, 20-А),

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод» (54051, м.Миколаїв,
пр.Жовтневий, 471)

Третя особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія

«Нафтогаз України» (01001,
м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 6),

про: врегулювання розбіжностей при
укладанні договору.

Згідно заяви про уточнення позовних
вимог від 14.04.2014 позивач просить суд
ухвалити рішення про укладання
договору на транспортування
природного газу магістральними
газопроводами №601/451-У від 28.12.2013 в
редакції позивача, згідно Типового
договору, затвердженого Постановою
НКРЕ №1579 від 22.09.2011, -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що включення
відповідачем до Договору № 01/451-У від
28.12.2013 на транспортування природного
газу магістральними газопроводами
пункту 5.9 (щодо визначення порядку
розрахунків та отримувача оплати за
послуги з транспортування газу) є
неправомірним, оскільки: це суперечить
природі господарсько-договірного
зобов'язання, порушує загальні засади
та принципи здійснення сторонами своїх
прав та обов'язків; це включення
спрямоване на перешкоджання та
ускладнення виконання умов договору,
оскільки ставить виконання зобов'язань
по оплаті послуг за транспортування в
залежність від дій третьої особи, яка
не є стороною Договору; таке включення
матиме наслідком зміну порядку
проведення розрахунків між сторонами,
що суперечить умовам типового договору
про транспортування природного газу.

Відповідач у відзиві від 27.02.2014 проти
позовних вимог заперечує вказує на те,
що необхідність доповнення Договору
п.5.9 була викликана наступними
обставинами.

Так, між відповідачем та НАК «Нафтогаз
України» (гарантований постачальник)
19.12.2013 було укладено Договір
№111/14-ПР/426-У купівлі - продажу
природного газу на 2014 рік. В розділі 5
вказаного Договору («Ціна газу»)
зазначено, що до складу ціни за 1000 куб.м
газу входить вартість транспортування
природного газу магістральними
трубопроводами у сумі 310,17 грн. (з ПДВ). В
Договорі купівлі-продажу природного
газу не передбачено обов'язку
відповідача як покупця укласти угоду
на транспортування природного газу.

Відповідач вважає, що на підставі
укладених з позивачем (в його редакції)
та гарантованим постачальником
договорів, відповідач не вправі ані
відмовитись від оплати за
транспортування газу, ані змінити
умови договорів в односторонньому
порядку, оскільки це буде вважатися
порушенням зобов'язання, що потягне
настання для відповідача
несприятливих наслідків. Вказує, що
здійснення відповідачем оплати
одночасно двом суб'єктам
господарювання (позивачу та НАК
«Нафтогаз України») за одні й ті самі
послуги з транспортування природного
газу (фактично подвійна оплата) не
узгоджується з такими закріпленими в
п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України,
загальними засадами цивільного
законодавства як, зокрема,
справедливість та розумність.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у
судовому засіданні 02.04.2014
оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 14.04.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до
уваги наступне.

23.12.2013 ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії
«Управління магістральних
газопроводів «Харківтрансгаз»
супровідним листом №4538/11 направив на
адресу ТОВ «Миколаївський глиноземний
завод» два екземпляри Договору №601/451-У
від 28.12.2013 на транспортування
природного газу в 2014 році для розгляду
та підписання (а.с.16-18).

Відповідач, в свою чергу, відповідно до
п.4 ст.181 ГК України, направив 30.12.2013 на
адресу позивача супровідний лист
№282/101-07 разом із підписаним
примірником Договору №601/451-У від 28.12.2013
та протоколом розбіжностей. Даним
протоколом відповідач пропонував
включити до Договору №601/451-У пункт 5.9 у
наступного змісту: « 5.9. Якщо Замовник
отримує газ з ресурсів гарантованого
постачальника (ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України»), зобов'язання Замовника за
п.п.5.1. та 5.5. цього договору з оплати за
послуги по транспортуванню газу
настають при наданні Газотранспортним
підприємством Замовнику документів,
підтверджуючих спільне рішення
гарантованого постачальника та
Газотранспортного підприємства щодо
отримувача оплати за послуги по
транспортування газу.

За відсутності зазначених документів
оплата за послуги з транспортування
природного газу проводиться
гарантованому постачальнику (ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України»), якщо інше не
передбачено договором, укладеним з
ним».

Протокол розбіжностей разом із
підписаним договором отримані
позивачем 08.01.2014 (а.с.20 - 22).

Позивач не погодився з протоколом
розбіжностей до Договору та відповідно
до п.5 ст.181 ГК України звернувся до суду
з позовом про укладання договору на
транспортування природного газу
магістральними газопроводами №601/451-У
від 28.12.2013 в редакції позивача, згідно
Типового договору, затвердженого
Постановою НКРЕ №1579 від 22.09.2011.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі, виходячи з наступного.

Згідно Закону України «Про
природні монополії» та відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№1173 від 24.07.1998 «Про розмежування
функцій з видобування,
транспортування, зберігання і
реалізації природного газу» ДК
«Укртрансгаз» є монополістом на ринку
нафти та газу, на якого покладено
функції з транспортування
магістральними газопроводами та
зберігання природного газу по всій
території України.

Розпорядженням Кабінету
Міністрів України №360-р від 13.06.2012 ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»
реорганізовано шляхом перетворення в
ПАТ «Укртрансгаз». Відповідно до п.1.2
статуту ПАТ «Укртрансгаз» є
правонаступником усіх майнових та
немайнових прав та обов'язків ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз
України».Згідно зі ст.16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Господарський кодекс України
передбачає такий спосіб захисту права,
як спонукання до укладення договору.

Частина 1 статті 179 ГК України
встановлює, що майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Юридичний зміст господарського
зобов'язання становлять
взаємопов'язані права та обов'язки його
учасників (сторін). Під правом
розуміється можливість кредитора
вимагати від іншої сторони вчинення
певного діяння (дії або бездіяльності),
а під обов'язком - необхідність для
боржника вчинення цього діяння.

Згідно з чч.3, 6 ст.179 ГК України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
ґрунтований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання,
органів державної влади чи органів
місцевого самоврядування. Суб'єкти
господарювання, які забезпечують
споживачів, зазначених у ч.1 цієї
статті, електроенергією, зв'язком,
послугами залізничного та інших видів
транспорту, зобов'язані укладати
договори з усіма споживачами їхньої
продукції (послуг). Законодавство може
передбачати обов'язкові умови таких
договорів.

Згідно зі ст.187 ГК України спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону, і в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду, якщо це
передбачене угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Відповідно до п.п.1,2 ст.13 Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу», транспортування
природного газу здійснюється
відповідно до договору.

За договором транспортування
природного газу газотранспортне
підприємство зобов'язується
транспортувати природний газ,
довірений йому замовником,
магістральними трубопроводами до
пункту приймання - передачі газу та
передати його замовнику, а замовник
зобов'язується сплатити
газотранспортному підприємству
встановлену в договорі вартість
транспортування.

Обов'язкові умови для газотранспортних
підприємств та споживачів послуг, що
надаються такими підприємствами,
встановлюються в типовому договорі про
транспортування природного газу.

Посилання на обов'язковість укладення
договору міститься також у п.5.4.3 Правил
користування природним газом для
юридичних осіб, затверджених
Постановою НКРЕ від №1181 від 13.09.2012.

Постановою НКРЕ №1579 від 22.09.2011
затверджено типову форму договору про
транспортування природного газу
магістральними трубопроводами.

Виходячи з норм ч.4 ст. 179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України або іншим державним органом.
При цьому сторони не можуть відступати
від змісту типового договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
запропонований позивачем для
підписання Договір є типовим,
розроблений у відповідності з умовами
типового договору про транспортування
природного газу, затвердженого
Постановою НКРЕ №1579 від 22.09.2011.

Згідно з умовами Договору №601/451-У від
28.12.2013, газотранспортне підприємство
зобов'язується надати послуги з
транспортування магістральними
трубопроводами природного газу, а
замовник зобов'язується оплатити ці
послуги.

Підставою для розрахунків є акти
наданих послуг, які оформлюються між
газотранспортним підприємством та
замовником, що прямо передбачено п.3.4
Договору.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК
України, ст.13 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу», Постанови НКРЕ № 1579
від 22.09.2011 вбачається, що умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, суд
погоджується з позицією позивача, що
укладення договору на транспортування
природного газу магістральними
трубопроводами є обов'язком споживача
за умови, якщо запропонований
виконавцем послуг договір відповідає
типовому договору. Відмова споживача
послуг від укладення договору в такому
разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,
630 ЦК України та ст.13 Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу».

Посилання відповідача на необхідність
включення до запропонованого Договору
№601/451-У від 28.12.2013 пункту 5.9, з метою
унеможливлення стягнення з нього
подвійної оплати за транспортований
газ як позивачем, так і НАК «Нафтогаз
України», судом відхиляється, оскільки
при включенні до договору даного
пункту, виконання зобов'язань
замовника за договором ставиться у
залежність від вчинення певних дій з
боку ІІІ особи (НАК «Нафтогаз України»),
а також зобов'язує ІІІ особу, яка не є
учасником договору, вчинити певні дії
(прийняти спільне рішення щодо
отримувача оплати за надані послуги),
що в цілому суперечить загальному
принципу свободи договору, оскільки
його умовами сторони врегулюють не
тільки свої правовідносини, але і
визначать обов'язки НАК «Нафтогаз
України». Таким чином, НАК «Нафтогаз
України», поза своєю волею стане
учасником правовідносин між позивачем
та відповідачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК
України, сплачений позивачем судовий
збір підлягає відшкодуванню за рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 821, 84, 85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Визнати Договір на
транспортування природного газу
магістральними газопроводами №601/451-У
від 28.12.2013, укладеним в редакції
позивача, у відповідності до умов
Типового договору, затвердженого
Постановою НКРЕ №1579 від 22.09.2011.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
глиноземний завод», 54051, м.Миколаїв,
пр.Жовтневий, 471 (відомості про
банківські реквізити відсутні, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії «Управління
магістральних газопроводів
«Харківтрансгаз», 61001, м.Харків,
вул.Культури, 20-А (відомості про
банківські реквізити відсутні, ) 1218,0 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через
місцевий господарський суд, який
розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до
ст.84 ГПК України

та підписано суддею 18 квітня 2014 року.

Суддя
М.В.Мавродієва