КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р. Справа№ 910/2023/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Шевкунова Л.В.

від відповідача - Новотурова
О.Я.

від прокурора - Тесленко В.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» на рішення
Господарського суду міста Києва від
31.07.2013 року (головуючий суддя Босий В.П.,
судді: Літвінова М.Є., Стасюк С.В)

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Союз»

до Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо»

за участю Прокуратури
Шевченківського району міста Києва

про відшкодування збитків ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до ПАТ «Банк
Камбіо» про відшкодування збитків.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 31.07.2013 року позовні вимоги були
задоволені. Стягнуто з відповідача на
користь позивача збитки у розмірі 11007754
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, а тому
просить скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 31.07.2013
року та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Ухвалою суду від 30.09.2013 року апеляційну
скаргу прийнято до провадження та
призначено до розгляд у складі суддів:
головуючий Шапран В.В., судді: Андрієнко
В.В., Буравльов С.І.

До суду через відділ документального
забезпечення надійшов відзив від
представника позивача, в якому він
зазначає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою суду від 07.11.2013 року був
продовжений строк розгляду
апеляційної скарги.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду
Хрипун О.О. від 12.12.2013 року для розгляду
апеляційної скарги визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Шапран В.В., судді Андрієнко В.В.,
Шевченко Е.О.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнко В.В. від
06.02.2014 року у колегії суддів здійснено
заміну судді Шевченко Е.О. на суддю
Буравльова С.І.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнко В.В. від
02.04.2014 року змінено склад суду на
головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді:
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду Андрієнко В.В. від
17.04.2014 року змінено склад суду на
головуючий суддя: Шапран В.В., судді
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

17.04.2014 року в судовому засіданні
відповідно до листа Першого заступника
прокурора Шевченківського району м.
Києва при розгляді апеляційної скарги
приймав участь представник прокурора.

В судове засідання з`явився
представник позивача, представник
відповідача, представник прокурора та
надали усні пояснення по справі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

30.10.2012 року між ПАТ «Союз»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «БЛК
Стайл» (покупець) був укладений
попередній договір № 2.

Відповідно до п. 1.1 попереднього
договору в порядку та на умовах,
визначених цим договором, постачальник
зобов'язується укласти з покупцем
договір поставки товару (основний
договір).

Сторони дійшли до взаємної згоди, що
основний договір буде укладений між
покупцем та постачальником у строк до
26.11.2012 року.

Згідно з п. 1.2.1 попереднього договору
предмет основного договору:
постачальник зобов'язується поставити
(передати у власність) покупця
обладнання (товар), а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
здійснити його оплату. Постачальник
буде здійснювати поставку покупцю
наступного обладнання:

- компресор TIDY 20 з осушувачем
рефрижераторного типу т.р. +3 С, DК-160 і
мікрофільтром G150MX, 2007 року, № 20489, 1 шт.;

- верстат STREAM B1 SOFT, 2007 року, № 87333, 1 шт.;

- верстат SKIPPER 100L свердлильний, 2007 року,
№ 87304, 1 шт.;

- гвинтовий компресор на ресивері TIDY 20,
2007 року, № 20521, 1 шт.;

- верстат ROVER А 3.30 фрезерний, 2007 року, №
87335, 1 шт.;

- верстат EBT 108, 2007 року, № 87348, 1 шт.;

- витяжна шафа FT-504, 2007 року, № ,
, 2 шт.;

- витяжна шафа FT-502, 2007 року, № ,
, , 3 шт.

Пунктом 1.2.2 попереднього договору
передбачено, що ціна товару за основним
договором 6000000 грн., які покупець
зобов'язується перерахувати на
поточний рахунок постачальника в
строки та в порядку, що визначені цим
попереднім договором.

Відповідно до п. 2.1 попереднього
договору покупець протягом 5
банківських днів, не враховуючи день
укладення цього договору, сплачує
постачальнику грошові кошти у вигляді
авансу в безготівковій формі в розмірі
6000000 грн.

При укладенні основного договору
сплачена покупцем сума грошових коштів
за попереднім договором зараховується
як оплата вартості товару за основним
договором.

Згідно з п. 2.2 попереднього договору у
разі якщо між покупцем та
постачальником не буде укладений
основний договір в строк, передбачений
п. 1.1 цього попереднього договору,
постачальник зобов'язується до 30.11.2012
року повернути покупцю грошові кошти,
які були перераховані покупцем на
поточний рахунок постачальника за цим
попереднім договором.

Пунктом 3.2 попереднього договору
передбачено, що у разі не укладення
основного договору у строк з 26.11.2012 року
по 16.12.2012 року у зв'язку з невиконанням
постачальником своїх зобов'язань за
попереднім договором, постачальник
сплачує покупцю штраф у розмірі 100% від
суми авансу, передбаченого п. 2.1 цього
попереднього договору.

На виконання умов попереднього
договору Товариством з обмеженою
відповідальністю «БЛК Стайл» було
перераховано вартість товару у розмірі
6000000 грн., що підтверджується
банківськими виписками з рахунку
позивача.

Листом № 2/26/11 від 26.11.2012 року ТОВ «БЛК
Стайл» повідомило позивача про
необхідність повернення грошових
коштів у розмірі 6000000 грн. у зв'язку з
неможливістю укладення основного
договору, оскільки станом на 26.11.2012
року в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна була наявна інформація
про перебування спірного нерухомого
майна в заставі у Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Універсальний комерційний банк
«Камбіо», правонаступником якого є ПАТ
«Банк Камбіо».

У період з 26.11.2012 року по 28.11.2012 року
позивачем було повернуто на користь
ТОВ «БЛК Стайл» суму авансу у розмірі
6000000 грн., а 11-13 грудня 2013 року позивачем
було сплачено ТОВ «БЛК Стайл» штраф у
розмірі 6000000 грн. на підставі п. 3.2
попереднього договору.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконання відповідачем зобов'язань
щодо подання заяви про припинення
обтяження, у зв'язку з чим позивач
вказує на обов'язок відповідача
відшкодувати збитки у вигляді упущеної
вигоди у розмірі 5000000 грн., а також у
вигляді фактичних втрат у розмірі 6000000
грн. та 7754,54 грн., що разом становить
11007754,54 грн.

Колегія суддів, вивчивши доводи
апеляційної скарги, відзиву на
апеляційну скаргу, письмові пояснення,
що надавалися представниками сторін в
процесі розгляду апеляційної скарги,
дослідивши наявні в матеріалах докази,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 182
Господарського кодексу України за
попереднім договором суб'єкт
господарювання зобов'язується у певний
строк, але не пізніше одного року з
моменту укладення попереднього
договору, укласти основний
господарський договір на умовах,
передбачених попереднім договором.

Як зазначалося вище, згідно з п. 1.1
попереднього договору в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язується укласти з
покупцем договір поставки товару
(основний договір). Сторони дійшли до
взаємної згоди, що основний договір
буде укладений між покупцем та
постачальником у строк до 26.11.2012 року.

Таким чином, строк виконання сторонами
зобов'язання з укладення основного
договору був передбачений п. 1.1
попереднього договору - до 26.11.2012 року.

Проте, між сторонами не був укладений
основний договір, оскільки станом на
26.11.2012 року ТОВ "БЛК Стайл" стало відомо,
що майно, яке мало бути передане їм за
основним договором від ПАТ «Союз»
перебуває під забороною.

ПАТ «Союз» звертаючись із позовом до
ПАТ «Банк Камбіо» зазначає, що саме з
вини відповідача, останній був повинен
зняти заборону на відчуження з 11.09.2012
року, але не здійснив цього вчасно, він
поніс певні збитки, а саме не підписав
основний договір, повернув кошти ТОВ
"БЛК Стайл", сплатив йому штраф.

Проте колегія суддів не погоджується з
таким твердженням позивача, вважає
його хибним та необґрунтованим.

Як вбачається з пояснень, наданих
представниками сторін та
підтверджується відповідними
матеріалами справи, 05.09.2008 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Універсальний
комерційний банк «Камбіо»
(правонаступником якого є ПАТ «Банк
Камбіо»), як кредитором, та Товариством
з обмеженою відповідальністю Досвідне
підприємство «Донвуглезбут», як
позичальником, був укладений кредитний
договір № 362/02-2008 (відзивна кредитна
лінія), відповідно до умов якого банк
відкриває позичальнику кредитну лінію
і надає йому кредитні кошти на
виробничо-фінансові потреби та
поповнення власних обігових коштів зі
сплатою 20% річних. Ліміт кредитної
лінії не може перевищувати 10000000 грн.
Строк повернення кредиту - 04.09.2009 року
(пункти 1.1, 1.2, 1.3кКредитного договору).

Пунктом 1.4 кредитного договору
встановлено, що зобов'язання по
договору забезпечується договором
застави рухомого майна поручителя ВАТ
«Союз», яке розташовано за адресою:
Донецька область, Ясинуватський район,
с/рада Спартаківська, 71 км, Дачний
проїзд, буд. 1, який необхідно укласти до
09.09.2008 року.

11.08.2009 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Універсальний
комерційний банк «Камбіо»
(заставодержатель) та Відкритим
акціонерним товариством «Союз»,
правонаступником якого є ПАТ «Союз»,
(заставодавець), яке є майновим
поручителем позичальника - Товариства
з обмеженою відповідальністю
Досвідного підприємства
«Донвуглезбут», укладено нотаріально
посвідчений договір застави, згідно з
п. 1.1 якого зазначеним договором
застави забезпечується вимога
заставодержателя, яка випливає з
кредитного договору № 362/02-2008 від 05.09.2008
року та договору про внесення змін від
11.09.2009 року.

На підставі укладеного договору
застави в Державний реєстр обтяжень
рухомого майна 11.08.2009 року був внесений
відповідний запис, де зазначено про
заборону відчуження майна та відомості
про обтяжувача та боржника.

В забезпечення виконання зобов'язань,
заставодавець передав у заставу рухоме
майно, а саме:

- компресор TIDY 20 з осушувачем
рефрижераторного типу т.р. +3 С, DК-160 і
мікрофільтром G150MX, 2007 року, № 20489, 1 шт.;

- верстат STREAM B1 SOFT, 2007 року, № 87333, 1 шт.;

- верстат SKIPPER 100L свердлильний, 2007 року,
№ 87304, 1 шт.;

- гвинтовий компресор на ресивері TIDY 20,
2007 року, № 20521, 1 шт.;

- верстат ROVER А 3.30 фрезерний, 2007 року, №
87335, 1 шт.;

- верстат EBT 108, 2007 року, № 87348, 1 шт.;

- витяжна шафа FT-504, 2007 року, № ,
, 2 шт.;

- витяжна шафа FT-502, 2007 року, № ,
, , 3 шт.

Таким чином, між сторонами виникли
правовідносини застави рухомого майна,
що є предметом попереднього договору.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу
України в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно з приписами статті 609 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється ліквідацією юридичної
особи (боржника або кредитора), крім
випадків, коли законом або іншими
нормативно-правовими актами виконання
зобов'язання ліквідованої юридичної
особи покладається на іншу юридичну
особу, зокрема за зобов'язаннями про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Позивач, вказуючи на грубе невиконання
відповідачем своїх зобов`язань,
зазначає, оскільки, відповідно 22.08.2012
року до Єдиного реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців внесено
запис про припинення юридичної особи
Товариства з обмеженою
відповідальністю Досвідного
підприємства «Донвуглезбут», у зв'язку
з визнанням його банкрутом, то
відповідно і припинені усі
зобов`язання, оскільки такий вид
припинення юридичної особи не
передбачає правонаступників, а отже
заборона на відчуження рухомого майна
повинна була бути знята.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного
кодексу України право застави
припиняється у разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про
заставу» застава припиняється,
зокрема, з припиненням забезпеченого
заставою зобов'язання.

Суд першої інстанції, постановляючи
оскаржуване рішення, зазначає, що
застава, яка виникла на підставі
договору застави від 11.08.2009 року,
припинилася у зв'язку із припиненням
основного зобов'язання за кредитним
договором через ліквідацію Товариства
з обмеженою відповідальністю
Досвідного підприємства
«Донвуглезбут» з 22.08.2012 року, а
відповідач, не вчиняючи дій,
направлених на внесення відповідних
даних до реєстру обтяжень рухомого
майна за заявами позивача від 11.09.2012 р.,
19.11.2012 р. та 26.11.2012 р, грубо порушив права
останнього чим своїми навмисними діями
спричинив отримання збитків ПАТ
«Союз».

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та
не заперечувалось представниками
сторін під час розгляду даного позову,
у провадженні Господарського суду
міста Києва станом на 30.10.2012 року, тобто
на момент укладання попереднього
договору сторонами, знаходилась справа
№ 55/454 за позовом ПАТ «Банк Камбіо» до
ТОВ «ДП «Донвуглезбут» та ПАТ «Союз»
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Підставою для звернення з даним
позовом було невиконання
відповідачами умов кредитного
договору, укладеного 23.09.2008 року та
забезпеченого договором застави
рухомого майна, що мало бути передане
ТОВ «БЛК Стайл» після підписання
основного договору 26.11.2012 року.

На час підписання попереднього
договору та можливості підписання
основного договору, рішення по даній
справі прийняте не було, що
підтверджується матеріалами справи, а
отже договір застави був чинний, не
скасований та не визнаний недійсним у
встановленому законом порядку, а тому у
ПАТ «Банк Камбіо» були відсутні
законні підстави для зняття обтяження
рухомого майна.

Відповідно до копії рішення
Господарського суду міста Києва, що
міститься в матеріалах справи воно
було прийняте лише 03.12.2012 року, а
набрало чинності - 11.02.2013 року на
підставі постанови Київського
апеляційного господарського суду.

Таким чином, станом на 26.11.2012 року майно,
що мало бути передане ТОВ «БЛК Стайл»
знаходилося під заставою і, відповідно
до вимог чинного законодавства
України, не могло бути відчужене в
будь-який спосіб.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що як вбачається з
тексту рішення по справі № 55/454, позов
ПАТ «Банк Камбіо» до ПАТ «Союз» та ТОВ
«ДП Донвуглезбут» був поданий ще в
2010-2011 роках.

Тобто станом на 30.10.2012 року (час
підписання попереднього договору) ПАТ
«Союз» знав про наявність такого спору,
проте, що одним із предметів позову є
стягнення на предмет застави, а саме
рухоме майно, яке позивач хотів
передати ТОВ «БЛК Стайл» після
підписання основного договору 26.11.2012
року, знав, що вказане майно є спірним,
знав про хід розгляду даного позову і
усвідомлював неможливість підписання
основного договору, проте свідомо не
повідомив про такі обставини
представників ТОВ «БЛК Стайл», чим
завідома ввів їх в оману.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи і їх
сукупності, керуючись законом.

Стосовно вимоги ПАТ «Союз» про
стягнення з ПАТ «Банк Камбіо» збитків у
розмірі 11007754,54 грн. колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 224 Господарського кодексу
України визначено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Аналогічні норми містяться і в ст. 22
Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Позивач, зазначає, що він отримав
збитки у вигляді неодержаного прибутку
в розмірі 5000000 грн. Це сума (без ПДВ 1000000
грн.), яка повинна була бути сплачена
ТОВ «БЛК Стайл» за отримане рухоме
майно від ПАТ «Союз».

Крім того, позивач сплатив ТОВ «БЛК
Стайл» штраф в розмірі 6000000 грн., через
те, що саме з їх вини не був укладений
основний договір.(вказані санкції
передбачені умовами попереднього
договору, а саме п.3.2).

До того ж, на думку позивача, він поніс
незаплановані витрати на утримання
обладнання в період з 26.11.2012 року по
25.12.2012 року на загальну суму 7754,54 грн.

Однак, всі ці твердження позивача
спростовуються тим, що по-перше,
стосовно неотриманого прибутку, як
зазначалося вище, на момент підписання
попереднього договору ПАТ «Союз» було
відомо про наявність позову у
Господарському суді міста Києва, де
предметом, зокрема було звернення
стягнення саме на майно, що хотів
передати позивач ТОВ «БЛК Стайл», про
наявність обтяження на дане майно, а
отже не міг реально розраховувати на
отримання прибутку від продажу
предмету застави.

Варто зазначити, що на час розгляду
спору, позивачем дане майно не
втрачене, він їм володіє та має
можливість розпоряджатися на власний
розсуд, використовувати у своїй
діяльності для отримання прибутків, що
виключає можливість вимагати
відшкодування збитків отриманих
внаслідок не отриманого прибутку.

Згідно ч. 2 ст. 226 ГК України, сторона, яка
порушила своє зобов`язання або напевно
знала, що порушить його при настанні
строку виконання, повинна невідкладно
повідомити про це іншу сторону.

Як вже зазначалося, та встановлено
судом апеляційної інстанції. позивачу
на момент укладання попереднього
договору достовірно було відомо про
наявність обтяження рухомого майна, що
мало стати предметом продажу при
укладанні основного договору, про
розгляд Господарським судом міста
Києва позову, в тому числі щодо
вказаного майна та те, що до 26.11.2012 року
питання знаття обтяження майна не буде
вирішено, проте ТОВ «БЛК Стайл» не
повідомив цю інформацію.

А отже, можна зробити висновок, що
збитки у ПАТ «Союз» виникли із його
власної вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 226 ГК України,
сторона господарського зобов`язання
позбавляється права на відшкодування
збитків у разі якщо вона була своєчасно
повідомлена другою стороною про
можливе невиконання нею зобов`язання ы
могла запобігти виникненню збитків
своїми діями, але не зробила цього.

Згідно із ч.2 ст. 1166, особа, яка завдала
шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкода завдана не з її вини. Шкода
завдана потерпілому внаслідок його
умислу, не відшкодовується (ст. 1193 ГК
України).

Отже, зважаючи на все вище зазначене,
поведінка відповідача не є
протиправною, між нею та збитками, що
поніс позивач, відсутній причинний
зв`язок, а діяльність ПАТ «Союз» (а саме
укладання договору, що неможливо
виконати, приховування інформації від
контрагента під час укладання
договору) є протиправною, що
закономірно призвело до отримання ним
майнових збитків.

Стосовно витрачених коштів на
утримання майна, колегія суддів
зазначає, що оскільки позивач є
власником даного майна то, відповідно,
повинен нести витрати по його
зберіганню в належному стані, і
зважаючи на те, що позивач знав проте,
що дане майно не буде передано третій
стороні 26.11.2012 року, він допускав та
розраховував на те, що буде й в
подальшому здійснювати витрати на
утримання рухомого майна.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року № 6 «Про судове рішення»
визначено, що господарським судам слід
виходити з того, що рішення може
ґрунтуватись лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому необхідно мати на
увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні
докази підлягають оцінці у їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили. Відхиляючи будь-які
доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарські суди
повинні у мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
і ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у
рішенні лише доводів та доказів
сторони, на користь якої приймається
рішення, є порушенням вимог статті 42
ГПК щодо рівності всіх учасників
судового.

Статтею 103 ГПК України передбачено, що
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право,
зокрема, скасувати рішення повністю чи
частково і прийняти нове рішення. За
таких обставин, та враховуючи
положення ст. 104 ГПК України,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду м. Києва від 31.07.2013 року у справі №
910/2023/13 підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 4 ст. 49 ГПК України, стороні,
на користь якої відбулося рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі
коли інша сторона звільнена від сплати
мита.

Відповідно до викладеного, керуючись
ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Камбіо»
задовольнити.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 31.07.2013 року по справі № 910/2023/13
- скасувати. Постановити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Союз» до Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» про
відшкодування збитків в розмірі 11007754,54
грн.- відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Союз» (86080, Донецька обл.,
Ясинуватський р-н, Сільрада
Спартаківська, 71 кілометр, Дачний
проїзд №1; ідентифікаційний код 14311620)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Банк Камбіо» (01001, м. Київ,
вул. Зеньковецької/Станіславського, 3/1;
ідентифікаційний код 26549700) судовий
збір за подання апеляційної скарги в
розмірі 34410 грн.

Видати судовий наказ. Видачу наказу
доручити Господарському суду міста
Києва

Матеріали справи № 910/2023/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов