РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа № 5019/1840/12

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді
Демянчук Ю.Г. ,

судді Юрчук
М.І.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - Троянчук Д.М.;

відповідача - Шевчук Г.Є.;

третьої особи - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
приватного підприємства "Регіональна
компанія "Лідер-М" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 06.03.14 р. у справі № 5019/1840/12
(суддя Горплюк А.М.)

за позовом приватного підприємства
"Регіональна компанія "Лідер-М"

до публічного акціонерного товариства
"Кредобанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Приватний нотаріус
Рівненського міського нотаріального
округу Рівненської області ОСОБА_4

про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року приватне
підприємство "Регіональна компанія
"Лідер-М" звернулося до суду з позовом
до публічного акціонерного товариства
"Кредобанк" за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
-приватний нотаріус Рівненського
міського нотаріального округу
Рівненської області ОСОБА_4 про
визнання виконавчого напису № 327 від
17.09.2009 року, вчиненого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_4 таким, що не підлягає
виконанню /т.1, а.с.2-7 /.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 24.01.2013 року у
справі № 5019/1840/12, залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.2013 року,
позов задоволено. Виконавчий напис № 327
від 17.09.2009 року, вчинений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_4 визнано таким, що не
підлягає виконанню /т.1, а.с. 88-96, 150-152/.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.01.2014 року у справі №
5019/1840/12, скасовано постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.2013 року та
рішення господарського суду
Рівненської області від 24.01.2013 року,
справу № 5019/1840/12 передано на новий
розгляд до господарського суду
Рівненської області /т.1, а.с. 194-197/.

Постанова Вищого господарського суду
України вмотивована наступним:

- вирішуючи питання щодо того, коли
боржник (позивач) довідався про спірний
виконавчий напис, судам попередніх
інстанцій слід було дослідити дату
отримання позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого напису № 327 від
17.09.2009р. з урахуванням термінів обігу
внутрішньої поштової кореспонденції, а
не пов'язувати обізнаність позивача із
спірним виконавчим написом з поданням
ним адміністративного позову, в якому
позивач зазначає про те, що йому стало
відомо про наявність виконавчого
напису № 327 лише 23.11.2009р., при цьому, за
відсутності будь-яких доказів на
підтвердження таких доводів;

- роблячи висновок про вчинення третьою
особою спірного виконавчого напису за
відсутності документів, що
підтверджували безспірність вимог
відповідача до позивача, суди
попередніх інстанцій не зазначили, на
підставі чого ними зроблено такий
висновок, адже в матеріалах справи
відсутні будь-які докази дослідження
судами матеріалів нотаріального
провадження з вчинення спірного
виконавчого напису № 327;

- колегія суддів вважає передчасними
висновки судів попередніх інстанцій
щодо розгляду заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності; вирішення даного питання
(спливу/неспливу позовної давності)
впливає на правильність вирішення
спору в цілому, виходячи з позиції
Верховного Суду України, викладеної у
постановах від 11.12.2007р. та від 12.06.2007р., і
відповідно до якої (позиції) при
застосуванні позовної давності (ст.267
ЦК України) необхідно досліджувати
та встановлювати насамперед обставини
про те, чи порушено право особи, про
захист якого вона просить, і у випадку,
коли на підставі досліджених у
судовому засіданні доказів суд
установить, що право позивача, про
захист якого він просить порушено і
строк позовної давності пропущено без
поважних причин, суд на підставі ст.267
ЦК України постановляє рішення, яким
відмовляє в позові у зв'язку із
закінченням строку давності, і,
відповідно, навпаки - у випадку
встановлення відсутності порушеного
права, за захистом якого звернулась
сторона, суд має відмовити у позові не з
причин пропуску строку позовної
давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 06.03.2014 року у
справі № 5019/1840/12 (суддя Горплюк А.М.) в
задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" на користь ПАТ "Кредобанк" 1
376,40 грн. судового збору за подання
апеляційної та касаційної скарг /т.1,
а.с.251-258/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області у даній справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задоволити.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- безспірною заборгованістю є
заборгованість боржника, з якою
останній погоджується, що, відповідно,
виключає можливість спору зі сторони
боржника щодо її розміру, строку, за
який вона нарахована тощо, а відтак,
докумнти, які підтверджують її
безспірність і на підставі яких
нотаріусами здійснюються виконавчі
написи мають бути однозначними,
беззаперечними та такими, що містять
вираз волі стосовно наявності певної
заборгованості не тільки кредитора, а й
боржника, або ж підтверджують
наявність у боржника перед кредитором
заборгованості саме у такому розмірі;

- судом першої інстанції, при прийнятті
рішення, не враховано, що при вчиненні
виконавчого напису нотаріус не
отримував жодних документів на
підтвердження безспірності
заборгованості боржника - ПП
"Регіональна компанія "Лідер-М";

- місцевий господарський суд всупереч
п.284 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, та
п.п.1, 8 постанови Кабінету Міністрів
України від 29.06.1999 року №1172, якою
затверджено перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
дійшов невірного висновку, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не перевіряє безспірність
заборгованості;

- звернення стягнення на майно
іпотекодержателя за виконавчим
написом на суму 653157,66 грн. є
неприпустимим, оскільки перевищує
обсяг відповідальності саме
іпотекодавця за укладеним договором
іпотеки, що у свою чергу, свідчить про
наявність спору, а тому у нотаріуса не
було правових підстав на вчинення
виконавчого напису;

- суд зробив лише припущення про термін
і факт отримання позивачем постанов
про відкриття виконавчого провадження
без посилання на докази.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для відмови в
задоволенні позову відсутні, просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 06.03.2014 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задоволити /т.2,
а.с.2-5/.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу заперечив проти доводів та
вимог скарги, вказавши, що
господарський суд Рівненської області
при винесенні рішення правомірно
застосував норми матеріального та
процесуального права, повністю
з'ясував обставини справи та дослідив
докази у справі, постановив законне та
обгрунтоване рішення, а тому просить
оскаржуване рішення залишити без змін,
а в задоволенні апеляційної скарги
відмовити /т.2, а.с.15-18/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 року у
справі № 5019/1840/12 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 09.04.2014 року /т.2, а.с.1/.

09 квітня 2014 року в судовому засіданні
сторони повністю підтримали вимоги і
доводи, викладені в апеляційній скарзі
та у відзиві на неї відповідно.

09 квітня 2014 року третя особа участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечила; про
причини неявки суд не повідомила.
Згідно повідомлення про вручення
поштового відправлення, остання була
належним чином повідомлена про дату,
час і місце розгляду справи /т.2, а.с.12/.

Поскільки ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014року явка представників сторін в
судове засідання 09.04.2014р. обов'язковою
не визнавалась, колегія суддів визнала
за можливе здійснювати розгляд справи
за відсутності третьої особи.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а оскаржуване
рішення залишити без змін, виходячи з
наступного.

20.02.2007 року між приватним підприємством
"Регіональна компанія "Лідер-М" (надалі -
позичальник, позивач, апелянт) та
відкритим акціонерним товариством
"Кредобанк" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Кредобанк" (надалі - банк, відповідач)
укладено договір кредитної лінії № 36-07
(надалі - Договір), відповідно до п.1.1
якого банк зобов'язується відкрити
позичальнику кредитну лінію, в межах
якої надавати йому кредити у розмірі та
на умовах, обумовлених цим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредити і сплатити проценти за
користування ними, а також інші платежі
передбачені цим договором /т.1, а.с.11-13/.

28.09.2007 року між сторонами укладено
договір № 1 про внесення змін до
договору кредитної лінії № 36-07 від
20.02.2007 року, відповідно до п.1 якого,
підпункти 2.1.6 та 2.1.7 пункту 2.1 розділу 2
договору кредитної лінії № 36-07 від
20.02.2007 року викладено в наступній новій
редакції:

« 2.1.6. Термін дії кредитної лінії по
18.02.2008 року включно.

2.1.7. Графік зменшення максимального
ліміту заборгованості:

- по 31.12.2007 року включно - масимальний
ліміт заборгованості становить 900 000,00
грн.;

- з 01.01.2008 року по 31.01.2008 року включно -
максимальний ліміт заборгованості
становить 600000,00 грн.;

- 01.02.2008 року по 18.02.2008 року включно -
максимальний ліміт заборгованості
становить 300 000,00 грн.» /т.1, а.с.14/.

18.02.2008 року між сторонами укладено
договір № 2 про внесення змін до
договору кредитної лінії № 36-07 від
20.02.2007 року, підпункти 2.1.1, 2.1.6 та 2.1.7
пункту 2.1 розділу 2 договору кредитної
лінії № 36-07 від 20.02.2007 року викладено в
наступній новій редакції:

« 2.1.1. Максимальний ліміт
заборгованості за кредитною лінією
становить 600 000,00 грн.

2.1.6. Термін дії кредитної лінії по 17.02.2009
року включно.

2.1.7. Графік зменшення максимального
ліміту заборгованості:

- по 31.01.2009 року включно - масимальний
ліміт заборгованості становить 600 000,00
грн.;

- з 01.01.2008 року по 31.01.2008 року включно -
максимальний ліміт заборгованості
становить 600000,00 грн.;

- 01.02.2009 року по 17.02.2009 року включно -
максимальний ліміт заборгованості
становить 300 000,00 грн.» /т.1, а.с.15/.

16.01.2009 року між сторонами укладено
договір № 3 про внесення змін до
договору кредитної лінії № 36-07 від
20.02.2007 року, підпункти 2.1.3 та 2.1.4 пункту
2.1 розділу 2 договору кредитної лінії №
36-07 від 20.02.2007 року викладено в
наступній новій редакції:

« 2.1.3. Процентна ставка становить 28,25 %
річних.

2.1.4. У разі не виконання вимог,
передбачених у п.9.3.6 цього Договору, з
1-го числа 2-го місяця після
аналізованого періоду, в якому
допущено це порушення, на наступний
період процентна ставка становить 30,25 %
річних» /т.1, а.с.16/.

16.01.2009 року між відкритим акціонерним
товариством "Кредобанк" (надалі -
іпотекодержатель, відповідач) та
приватним підприємством "Регіональна
компанія "Лідер-М" (надалі -
іпотекодавець, позивач, апелянт)
укладено договір іпотеки № 36-07/2 (надалі
- Договір іпотеки), відповідності до п.1.1
якого цей Договір в повному обсязі
забезпечує вимоги іпотекодержателя до
іпотекодавця, що випливають з договору
кредитної лінії № 36-07 від 20.02.2007 року,
укладеного між іпотекодержателем та
іпотекодавцем, за умовами якого
іпотекодавцю відкривається кредитна
лінія з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 600000,00 грн.,
строком на 24 місяців, терміном
погашення до 17.02.2009 року /т.1, а.с.17-22/.

Відповідно до п.1.3 Договору іпотеки,
предметом іпотеки визначено належне на
праві власності позивачу нерухоме
майно у м.Рівне по вул.Черняка, 41, а саме:
торговий павільйон № 1 (торгова точка №
9), загальною площею 25,1 кв.м., торговий
павільйон № 1 (торгова точка № 17),
загальною площею 25,3 кв.м., торговий
павільйон № 4 (торгова точка № 18),
загальною площею 18,4 кв.м., торговий
павільйон № 5 (торгова точка № 23),
загальною площею 25,4 кв.м., торговий
павільйон № 5 (торгова точка № 29),
загальною площею 25,1 кв.м.

Пунктом 3.1.4 Договору іпотеки
встановлено, що у випадку невиконання
іпотекодавцем зобов'язання за цим
та/або кредитним договором
іпотекодержатель вправі звернути
стягнення на предмет іпотеки та за
рахунок вирученої від реалізації
предмета іпотеки суми задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи суму кредиту,
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, а також
необхідних витрат, пов'язаних з
утриманням і реалізацією предмета
іпотеки.

23.04.2009 року ПАТ "Кредобанк" направлено
на адресу ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" претензію-вимогу № 02-503-1/09 на
суму 585 923,04 грн. /т.1, а.с.23/.

04.08.2009 року ПАТ "Кредобанк" повторно
направлено на адресу ПП "Регіональна
компанія "Лідер-М" претензію-вимогу №
02-996-1/09 на суму 639834,96 грн., яка вручена
директору ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" під розписку /т.1, а.с.24/.

17.09.2009 року ПАТ "Кредобанк" звернувся до
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
із заявою про вчинення виконавчого
напису /т.1, а.с.26-27/.

17.09.2009 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 вчинено виконавчий
напис, яким запропоновано звернути
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки № 36-07/2 від 16.01.2009р., а
саме: торгові приміщення за адресою
м.Рівне, вул.Черняка, 41, що належать на
праві власності приватному
підприємству "Регіональна компанія
"Лідер-М"; за рахунок коштів, отриманих
від реалізації нерухомого майна
запропоновано задоволити вимоги ПАТ
"Кредобанк" у розмірі 653157,66 грн. та 14 875,00
грн. плати за вчинення виконавчого
напису. Виконавчий напис зареєстровано
в реєстрі за № 327 /т.1, а.с.28/.

14.10.2009 року головним державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
Булгаковою Н.М. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого напису
приватного нотаріуса Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
№ 327 від 17.09.2009 року /т.1, а.с.44/.

15.10.2009 року постанова про відкриття
виконавчого провадження направлена
супровідним листом № 17763п на адресу ПП
"Регіональна компанія "Лідер-М", та для
відома ВАТ "Кредобанк" /т.1, а.с.45/.

12.10.2012 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції Панчук І.В. складено акт опису й
арешту майна, що належить на праві
власності ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" в межах виконавчого
провадження при примусовому виконанні
виконавчого напису № 327, вчиненого
17.09.2009 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про звернення стягнення
на нерухоме майно, що належить на праві
власності ПП "Регіональна компанія
"Лідер-М" на користь ПАТ "Кредобанк" /т.1,
а.с.30-31/.

Неправомірне вчинення приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
виконавчого напису в зв'язку з
відсутністю первинних документів, що
оформлені відповідно до вимог ст.9
закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність" та
виключно які, на думку позивача, можуть
підтвердити безспірність вимог банку,
слугувало підставою для звернення ПП
"Регіональна компанія "Лідер-М" з
позовом про визнання виконавчого
напису недійсним.

При прийнятті рішення, колегія суддів
виходить з такого.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.1 закону України "Про іпотеку",
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до част.1 ст.7 закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно част.1 ст. 589 ЦК України, у разі
невиконання у встановлений строк
зобов'язання забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до част.1, 3 ст.33 закону
України "Про іпотеку", у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно ст.87 Закону України "Про
нотаріат", для стягнення грошових сум
або витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст.88 Закону України "Про
нотаріат" встановлено, що нотаріус
вчиняє виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями не більше одного року.

Відповідно до п.284 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 року № 20/5 (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, надалі - Інструкція),
нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо
подані документи підтверджують
безспірність заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172
(надалі - Перелік).

Відповідно до п.1 Переліку, для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами, а
також звернення стягнення на
заставлене майно нотаріусу подаються:
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Згідно п.283 Інструкції, для вчинення
виконавчого напису стягувачем або
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема, має
бути зазначено:

- відомості про найменування і адресу
стягувача та боржника;

- дата та місце народження боржника -
фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних
установах, код в ЄДРПОУ для юридичної
особи;

- строк, за який має провадитися
стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню або предметів, що
підлягатимуть витребуванню, включаючи
пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу
інформація, необхідну для вчинення
виконавчого напису.

Відповідно до п.8 Переліку, для
одержання виконавчого напису
нотаріусу надається:

- оригінал нотаріально посвідченої
угоди;

- документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язань.

Пунктом 286 Інструкції встановлено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

При цьому, нотаріус при вчиненні
виконавчого напису не перевіряє
безспірність заборгованості, не
встановлює права та обов'язки
учасників правовідносин, а лише
перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів.

Аналогічна правова позиція висвітлена
Вищим господарським судом України у
постанові від 03.12.2010 року у справі №
38/184.

При зверненні позивача до приватного
нотаріуса з заявою про вчинення
виконавчого напису від 17.09.2009 року,
банком розмір заборгованості по
кредиту на суму 559997,00 грн. та розмір
заборгованості по відсотках в сумі 93
160,66 грн. підтверджено наявним в
матеріалах справи розрахунком
заборгованості станом на 01.09.2009 року /т1,
а.с.25/.

Водночас, колегія суддів не бере до
уваги доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі щодо
неправомірного збільшення суми
заборгованості перед ПАТ "Кредобанк" з
23.04.2009 року (дати пред'явлення
претензії-вимоги № 02-503-1/09) по 17.09.2009
року (дати вчинення спірного
виконавчого напису), поскільки у
відповідності до п.2.1.6 Договору,
заборгованість збільшилась на суму
нарахованих відсотків за відповідні
періоди.

Безпідставним є посилання позивача,
викладені в апеляційній скарзі, про
необхідність підтвердження боржником
розміру заборгованості і надання
нотаріусу первинних бухгалтерських
документів згідно ст. 9 закону України
"Про бухгалтерських облік та фінансову
звітність" (платіжні доручення,
меморіальні ордери, чеки тощо),
оскільки п.8 Переліку та п.286 Інструкції
вказаної вимоги не містять.

При цьому, позивач не позбавлений права
в порядку част.1 ст.33 ГПК України
довести ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, зокрема, в силу норм
процесуального права позивач має
довести певними первинними
документами, що він має іншу
заборгованість перед кредитором
(зокрема, дати докази погашення
заборгованості за кредитним договором,
зробити власний контррозрахунок
належних до сплати сум), чого позивачем
не було зроблено. Тобто, належними
доказами не доведено, що розмір
заборгованості за договором кредитної
лінії № 36-07 від 20.02.2007 року,
відображений у виконавчому написі від
17.09.2009 року, не відповідає реальним
обставинам справи, розрахунок
заборгованості не спростований.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 10.06.2013 року у справі №
5019/1843/12.

Господарські суди при розгляді позову
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, перевіряють лише належність
банку, як кредитору, права звернення
стягнення на предмет іпотеки для
задоволення його вимог за кредитним
договором, правильність вимог,
зазначених у виконавчому написі, а
також встановлюють наявність
(відсутність) об'єктивних обставин, при
яких виконавчий напис втратив чинність
та не підлягає виконанню.

При цьому, господарські суди не
перевіряють правильність виконавчого
напису з позиції законності дій
приватного нотаріуса при його вчиненні
та здійснюють оцінку його діям при
вчиненні виконавчого напису, оскільки
за змістом статей 1, 2, 18 ГПК України,
статей 1 і 3 закону України "Про
нотаріат" нотаріус не може бути
відповідачем у господарському процесі,
а у відповідності до статті 50 вказаного
Закону нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Вказана правова позиція, викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 14.11.2012 року у справі №
5021/378/12.

За наведеного, правові підстави для
визнання виконавчого напису № 327 від
17.09.2009 року, вчиненого приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_4 таким, що не підлягає
виконанню відсутні, у позові ПП
"Регіональна компанія "Лідер-М" слід
відмовити.

Щодо застосування строків позовної
давності.

17.12.2013 року ПАТ "Кредобанк" звернувся до
суду з клопотанням про застосування
строку позовної давності, в
обгрунтування якого вказано, що
позивач дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права в
жовтні-листопаді 2009 року, а тому строк
позовної давності по оскарженню
виконавчого напису від 17.09.2009 року
сплив у листопаді 2012 року /т.1, а.с.42/.

Згідно ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно част.1 ст.27 закону України "Про
виконавче провадження" (в редакції, що
діяла на день винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження),
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, які повинні бути доведені
державним виконавцем до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією.

15.10.2009 року головним державним
виконавцем Булгаковою Н.М. було
направлено постанову про відкриття
виконавчого провадження позивачу, що
підтверджується, наявною в матеріалах
справи, копією супровідного листа /т.1,
а.с.226/.

У відповідності до п.п.4.1.1 п.4.1
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів" (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин), затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 1149 від 12.12.2007 року,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 19 грудня 2007 р. за № 1383/14650,
нормативні строки пересилання простої
письмової кореспонденції операторами
поштового зв'язку (без урахування
вихідних днів об'єктів поштового
зв'язку) встановлюється для місцевої -
Д+2,

де Д - день подання поштового
відправлення до пересилання в об'єкті
поштового зв'язку або опускання
простого листа чи поштової картки до
поштової скриньки до початку
останнього виймання;

2 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

Відтак, з урахуванням п.п.4.1.1, 4.1
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів, датою отримання ПП
"Регіональна компанія "Лідер-М" даного
листа слід вважати 19.10.2009 року. А тому
трирічний строк позовної давності
сплинув - 20.10.2012 року.

Відповідно до част.4-5 ст.267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
але якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно пояснень позивача, останнім
вказано, що строк позовної давності не
пропущено, так як він довідався про
наявність спірного напису нотаріуса
лише 23.11.2009 року, проте доказів
отримання позивачем постанови про
відкриття виконавчого провадження
23.11.2009 року матеріали справи не містять.

Відтак, місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку, що позивач
звернувся до господарського суду з
пропуском трирічного строку позовної
давності, однак невірно визначив дату
отримання позивачем копії
супровідного листа 22.10.2009 року.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" № 10
від 29.05.2013 року, за змістом частини
першої статті 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

За наведеного, суд не вбачає підстав
для застосування наслідків спливу
позовної давності.

У відповідності до ч.5 ст.49 ГПК України,
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при відмові в позові - на
позивача.

Відповідно до п.4.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 року № 7, у випадках скасування
рішення господарського суду і передачі
справи на новий розгляд розподіл
судового збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Таким чином, на позивача покладається
судовий збір за подання апеляційної та
касаційної скарг у розмірі 573,50 грн. та
802,90 грн. відповідно.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними, документально
необгрунтованими та такими, що
належним чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді справи. Рішення
господарського суду Рівненської
області у даній справі ґрунтується на
матеріалах і обставинах справи,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 06.03.2014 р. у
справі № 5019/1840/12 залишити без змін,
апеляційну скаргу приватного
підприємства "Регіональна компанія
"Лідер-М" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 5019/1840/12 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Юрчук М.І.