ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Справа № 18/23

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у судовому засіданні
за участю представників сторін:
позивача: Косова Н.Г. - дов. від 01.04.14,
відповідачів: не з'явились, повідомлені
належно,

касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від18.09.13у
справі№18/23за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма
"Електра"до1. Відділу реклами
Луганської міської ради 2.
Луганської міської радипростягнення
125624,43 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"
звернулося до Господарського суду
Луганської області з позовом (з
урахуванням змін) про стягнення з
Відділу реклами Луганської міської
ради 141512,88 грн. безпідставно набутих
коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач вказував на те, що упродовж
березня 2006 року - квітня 2007 року
перерахував відповідачу-1 плату за
користування рекламоносіями за новими
тарифами, затвердженими рішенням
Виконавчого комітету Луганської
міської ради від 12.07.06 №147. Проте, це
рішення виконкому, на підставі якого
сторонами були укладені додаткові
угоди №050 до договорів №24, №25 та
збільшено плату за користування
місцями розміщення реклами, в
подальшому, було скасоване. Відтак,
спірні кошти є безпідставно набутими
відповідачем-1 та підлягають стягненню
з останнього. Позивач посилався на
приписи статей 207, 224, 225 Господарського
кодексу України, статей 632, 1212
Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду
Луганської області від 05.04.13 (суддя
Корнієнко В.В.) у позові відмовлено.
Місцевий господарський суд виходив з
того, що спірні кошти були перераховані
позивачем на виконання умов договорів
№24, №25 від 01.04.02, а тому вони не є
безпідставно набутими та не можуть
бути витребувані за статтею 1212
Цивільного кодексу України.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.09.13 (судді:
Зубченко І.В., Радіонова О.О., Татенко
О.М.) перевірене рішення місцевого
господарського суду залишено без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить рішення і постанову у
справі скасувати та задовольнити
позов. Обґрунтовуючи касаційну скаргу,
скаржник посилається на порушення
господарськими судами приписів статей
251, 626, 631, 1212 Цивільного кодексу України.
Товариство вказує на те, що спірні
кошти є безпідставно набутими
відповідачем-1, оскільки рішення
Виконавчого комітету Луганської
міської ради від 12.07.06 №147, яким
визначався розмір плати за
користування місцями розміщення
спеціальних конструкцій, було
скасоване. Крім того, скаржник
посилається на те, що у спірному
періоді договір №25 від 01.04.02 не діяв.

Від відповідачів відзивів на
касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представника позивача,
переглянувши матеріали справи і доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування
господарськими судами приписів
чинного законодавства відзначає
наступне.

Господарськими судами установлено та
підтверджено матеріалами справи, що
01.04.02 між Управлінням архітектури та
містобудування Луганської міської
ради (наразі Відділ реклами Луганської
міської ради) - робочим органом та
Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра" -
користувачем були укладені договори
№24 і №25 тимчасового користування
місцями розташування спеціальних
конструкцій (що використовуються для
розміщення рекламоносіїв), які
перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Луганська. За
умовами цих договорів ТОВ
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"
приймає у тимчасове платне
користування рекламні місця, які
перебувають у комунальній власності
територіальної громади м. Луганська,
для розташування спеціальних
рекламних конструкцій та сплачує плату
за користування місцями. Строк дії
договору №24 від 01.04.02 визначений
сторонами до 25.09.07; договору №25 від 01.04.02
- до 25.09.06. Пунктами 2.1 цих договорів
визначений розмір плати на місяць за
всі надані у користування позивачу
місця, а саме: 5425,38 грн. за договором №24
та 2184,84 грн. за договором №25. Розмір
плати за тимчасове користування місцем
розташування спеціальної конструкції
під час дії договору може бути змінений
за погодженням сторін, а також
одноособово робочим органом на
підставі рішення виконавчого комітету
Луганської міської ради про внесення
змін в тарифи плати за тимчасове
користування місцями у випадках,
передбачених законодавчими актами
України (пункт 2.6 договорів). Рішеннями
Виконавчого комітету Луганської
міської ради від 26.09.02 №215 та від 12.07.06
№147 двічі змінювалась плата за
тимчасове користування місцями
розташування спеціальних конструкцій,
у зв'язку з чим, сторонами були укладені
додаткові угоди №038 від 01.04.05 та №050 від
01.08.06 до спірних договорів. Відповідно
до додаткової угоди №050 від 01.08.06 до
договору №24 плата за тимчасове
користування місцями розташування
спеціальних конструкцій склала 17136 грн.
та 6426 грн. згідно з додатковою угодою
№050 від 01.08.06 до договору №25. Судами в
процесі розгляду спору було
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач на
виконання умов спірних договорів
упродовж березня 2006 року - квітня 2007
року перераховував відповідачу-1 плату
за користування місцями розміщення
реклами в порядку та розмірах
визначених цими договорами з
урахуванням додаткових угод до них.
Зазначені додаткові угоди до спірних
договорів у встановленому законом
порядку недійсними визнані не були.
Отже, як установили суди, договори від
01.04.02 виконувалися сторонами у спірному
періоді, що підтверджується актами
приймання-передачі наданих послуг за
період з 31.03.06 до 31.05.07, підписаними
обома сторонами, та платіжними
дорученнями про сплату коштів за
надані послуги. При цьому сторони
посилалися на договори №24, №25 від 01.04.02.
Як убачається з матеріалів справи,
предметом даного судового розгляду є
вимога Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"
про стягнення з Відділу реклами
Луганської міської ради 141512,88 грн.
безпідставно набутих коштів. Ухвалюючи
судові акти у справі, господарські суди
дійшли висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи. Зі
змісту наведеної норми убачається, що
цей вид позадоговірних зобов'язань
породжують такі юридичні факти: 1)
набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи; 2)
відсутність для цього правових підстав
або якщо такі відпали. Дослідивши усі
обставини та зібрані у справі докази,
господарські суди установили, що
підставою набуття спірної суми є
договори №24 і №25 від 01.04.02; що ця сума
була перерахована відповідачеві в
якості плати за тимчасове користування
місцями розташування спеціальних
конструкцій за цими договорами.
Водночас суди установили і те, що
договір №25 від 01.04.12 був продовжений
сторонами та діяв у спірному періоді
(березень 2006 року - квітень 2007 року), що
між іншим спростовує довід касаційної
скарги про зворотнє. Отже, заявлені до
стягнення кошти набуто за наявності
правової підстави, а тому їх не може
бути витребувано відповідно до
положень статті 1212 Цивільного кодексу
України як безпідставне збагачення,
про що правильно зазначили суди.
Наведене узгоджується з позицією
Верховного Суду України, викладеною у
постанові від 22.01.13 у справі №5006/18/13/2012.
З огляду на зазначене та виходячи з
вимог вказаних норм, у задоволенні
позову із заявлених позивачем підстав
було відмовлено правомірно. Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.
Доводи касаційної скарги визнаються
неспроможними та спростовуються
викладеним. Отже, колегія суддів
визнає, що господарськими судами
правильно застосовані норми
матеріального і процесуального права
до встановлених обставин справи, тому
підстави для скасування переглянутої
постанови апеляційної інстанції та
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
18.09.13 у справі №18/23 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-комерційна фірма "Електра"
залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець