ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.04.2014
Справа № 908/1200/14

м.Запоріжжя Cуддя Ніколаєнко Р.А.,
розглянувши матеріали заяви
боржника - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (70600, АДРЕСА_1; адреса для
листування: 70600, АДРЕСА_2

про порушення справи про банкрутство,

встановив, що заява підлягає
поверненню з огляду на таке.

За положеннями абз.3 ч.1 ст.15 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" господарський
суд повертає заяву про порушення
справи про банкрутство та додані до
неї документи без розгляду, якщо заява
не відповідає змісту вимог, зазначених
у цьому Законі.

Зі змісту заяви ФОП ОСОБА_1 слідує, що
нею 02.04.2013 було вирішено припинити
підприємницьку діяльність, про що
02.04.2013 до ЄДР внесено відповідний запис,
і після з'ясування неможливості
задовольнити вимоги кредиторів -
звернутися до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство.

Не заперечується, що у відповідності до
ч.5 ст.10 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону від 22.12.2011 № 4212-VІ боржник
зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство у
разі, якщо під час ліквідації боржника
не у зв'язку з процедурою банкрутства
встановлено неможливість боржника
задовольнити вимоги кредиторів у
повному обсязі.

Але ж на такий випадок передумовою
звернення до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство є дотримання боржником
порядку ліквідації у встановленому
законодавством порядку.

Такий порядок визначено ст.ст. 105,
110, 111 Цивільного кодексу України,
ст.ст.60, 61 Господарського кодексу
України і він розповсюджує свою дію як
на юридичних осіб, так і на фізичних
осіб-підприємців, оскільки відповідно
до вимог ст. 51 Цивільного кодексу
України до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Під сферу регулювання Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" підпадають
суб'єкти підприємницької діяльності -
як юридичні особі, так і фізичні
особи-підприємці.

Ст.ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу
України (ЦКУ), ст.ст.60, 61 Господарського
кодексу України (ГКУ) встановлений
порядок виконання рішення про
припинення юридичної особи, порядок
ліквідації юридичної особи, щодо якої
прийнято рішення про припинення шляхом
ліквідації, додержання яких є
обов'язковим до прийняття рішення про
звернення до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство.

Тобто, передумовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
здійснення встановлених вказаними
нормами ЦКУ та ГКУ заходів та
встановлення за результатами їх
вжиття недостатності вартості майна
для задоволення вимог кредиторів.

Ч.1 ст. 110 ЦКУ, ч.ч.1, 6 ст.59 ГКУ
передбачають можливість ліквідації
юридичної особи за рішенням
засновників (учасників).

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи у випадку
прийняття рішення про ліквідацію
зобов'язані протягом трьох днів з дати
прийняття рішення повідомити про це
орган, що здійснює державну реєстрацію.
Після внесення запису про прийняття
рішення засновників (учасників)
юридичної особи про припинення
юридичної особи до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повідомлення про
внесення запису по ЄДР публікується у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

За положеннями ч.3, 5 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи, якими
прийнято рішення про припинення (у тому
числі про ліквідацію) призначають
комісію з припинення юридичної особи (у
випадку ліквідації - ліквідаційну
комісію), голову комісії або
ліквідатора та встановлюють порядок і
строк заявлення кредиторами своїх
вимог до юридичної особи, що
припиняється. Строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється, не може
становити менше двох і більше шести
місяців з дня опублікування
повідомлення про рішення щодо
припинення юридичної особи.

Ч.ч.1, 2 ст.60 ГКУ також передбачають
здійснення ліквідації суб'єкта
господарювання ліквідаційною
комісією, яка утворюється власником
(власниками) суб'єкта господарювання та
якою встановлюється порядок та
визначаються строки проведення
ліквідації, а також строк для заяви
претензій кредиторами, що не може бути
меншим, ніж два місяці з дня оголошення
про ліквідацію.

Згідно з ч.3 ст.60 ЦКУ ліквідаційна
комісія має вмістити в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про ліквідацію суб'єкта
господарювання та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені строки.

Ч.4 ст.60 ГКУ встановлює, що
одночасно ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Відповідно до ч.5 ст.60 ГКУ
ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірні у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом державної
податкової служби.

За вимогами ч.1 ст.111 ЦКУ з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи щодо ліквідації ліквідаційна
комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити
всіх необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості юридичної
особи, що ліквідується, та письмово
повідомити кожного з боржників про
припинення юридичної особи в
установлені строки. Ліквідаційна
комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та
позови про стягнення заборгованості з
боржників юридичної особи.

У відповідності до ч.3 ст.111 ЦКУ під
час проведення заходів щодо ліквідації
юридичної особи до завершення строку
пред'явлення вимог кредиторів
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
закриває рахунки, відкриті у
фінансових установах, крім рахунка,
який використовується для розрахунків
з кредиторами під час ліквідації
юридичної особи.

За ч.4 ст.111 ЦКУ ліквідаційна
комісія (ліквідатор) вживає заходів
щодо інвентаризації майна юридичної
особи, що припиняється, виявляє та
вживає заходів щодо повернення майна,
яке перебуває у третіх осіб.

Ч.7 ст.111 ЦКУ передбачено, що для
проведення перевірок та визначення
наявності або відсутності
заборгованості із сплати податків,
зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
забезпечує своєчасне надання органам
державної податкової служби та
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування документів
юридичної особи, у тому числі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
та податкового органу. До моменту
затвердження ліквідаційного балансу
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає та подає органам державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України та фондів соціального
страхування звітність за останній
період.

Ч.8 ст.111 ЦКУ встановлено, що після
закінчення строку для пред'явлення
вимог кредиторами ліквідаційна
комісія складає проміжний
ліквідаційний баланс, що включає
відомості про склад майна юридичної
особи, що ліквідується, перелік
пред'явлених кредиторами вимог та
результат їх розгляду. Проміжний
баланс затверджується учасниками
юридичної особи, судом або органом, що
прийняв рішення про ліквідацію
юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.110 ЦКУ якщо вартість
майна юридичної особи є недостатньою
для задоволення вимог кредиторів,
юридична особа здійснює всі необхідні
дії, встановлені законом про
відновлення платоспроможності або
визнання банкрутом.

Матеріали заяви не містять будь-яких
доказів чи пояснень щодо повідомлення
явних кредиторів про прийняття
рішення про припинення шляхом
ліквідації, щодо заявлення кредиторами
вимог та результатів їх розгляду.

Докази виконання вимог ч.ч.7, 8 ст.111 ЦКУ
заявником не надані. У першу чергу, не
надані належним чином затверджений
проміжний ліквідаційний баланс, докази
забезпечення перевірок звітності ДПІ
та результати перевірок.

Не надано доказів проведення належної
оцінки наявного у боржника майна та
його реалізації, погашення за його
рахунок вимог кредиторів.

Відповідно до п.4 ст. 11 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
боржник подає заяву до господарського
суду за наявності майна, достатнього
для покриття судових витрат.

За приписами частини шостої статті 91
Закону ліквідатор банкрута-фізичної
особи-підприємця призначається
господарським судом у порядку,
встановленому Законом для призначення
розпорядника майна. Тобто кандидатура
ліквідатора визначається судом за
допомогою автоматизованої системи з
відбору кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство.

Суд вважає необхідним зазначити
заявнику, що відповідно до ст. 115 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" арбітражний
керуючий (розпорядник майна, керуючий
санацією, ліквідатор) виконує
повноваження за грошову винагороду.
Грошова винагорода арбітражного
керуючого за виконання повноважень
розпорядника майна визначається в
розмірі двох мінімальних заробітних
плат за кожний місяць виконання ним
повноважень або в розмірі
середньомісячної заробітної плати
керівника боржника за останні
дванадцять місяців його роботи до
порушення провадження у справі про
банкрутство, якщо такий розмір
перевищує дві мінімальні заробітні
плати. Розмір грошової винагороди
арбітражного керуючого за виконання
повноважень розпорядника майна не може
перевищувати п'яти мінімальних
заробітних плат за кожний місяць
виконання ним повноважень. Право
вимоги грошової винагороди виникає в
арбітражного керуючого в останній день
кожного календарного місяця виконання
ним повноважень розпорядника майна
боржника.

Сплата грошової винагороди
арбітражному керуючому (розпоряднику
майна) здійснюється шляхом її
авансування заявником (кредитором або
боржником) у розмірі, зазначеному у цій
частині. Сума авансового платежу
вноситься на депозитний рахунок
нотаріуса та виплачується
арбітражному керуючому (розпоряднику
майна) за кожний місяць виконання ним
повноважень розпорядника майна.

Грошова винагорода арбітражного
керуючого визначається в розмірі
мінімальних заробітних плат або
середньомісячних заробітних плат
керівника боржника за останні
дванадцять місяців його роботи.

Як вказано в інформаційному листі
Вищого господарського суду України
"Про Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ) від
28.03.2013 № 01-06/606/2013 із змінами, внесеними
згідно з листом Вищого господарського
суду України № 01-06/1862/2013 від 26.12.2013, в
разі неотримання керівником боржника
заробітної плати за останні дванадцять
місяців його роботи, основна грошова
винагорода арбітражного керуючого за
виконання повноважень керуючого
санацією, ліквідатора визначається в
розмірі чотирьох мінімальних
заробітних плат.

Докази наявності майна,
достатнього для покриття судових
витрат у відповідності до вимог ч.4 ст.
11 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", беручи до
уваги, що при визначені таких витрат
слід враховувати необхідність виплати
винагороди арбітражному керуючому у
мінімальному розмірі не менше ніж за
дванадцять місяців його роботи (що
дорівнює 58464,00 грн. - 1218грн.*12міс.*4),
відшкодування витрат судового збору,
сплаченого кредиторами, боржником не
надані.

В разі наявності достатніх коштів для
покриття судових витрат, на виконання
ст.115 Закону, боржник зобов"язаний
внести на депозитний рахунок нотаріуса
визначену Законом суму для авансування
грошової винагороди арбітражного
керуючого.

Дані вимоги Закону боржником не
виконані.

Таким чином, матеріали заяви не
дозволяють зробити висновок про
правомірність та обґрунтованість
подання заяви про порушення справи про
банкрутство, що виключає підстави для
прийняття заяви.

Поряд з вищевикладеним зазначається,
що повернення заяви не перешкоджає
повторному зверненню з нею до
господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

На підставі викладеного,
керуючись абз.3 ч.1 ст.15 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VІ, суд

У Х В А Л И В :

Заяву з доданими до неї матеріалами (на
31 аркуші) повернути заявнику без
розгляду на адресу для листування.

Суддя
Р.Ніколаєнко