донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

09.04.2014р. справа №905/9040/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Склярук О.І.
Богатиря К.В., Дучал Н.М.за участю
представників сторін: від
позивача:Івановова Л.С., довіреність
№б/н від 01.04.2014р. від відповідача:не
з'явилисярозглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю «АЛТАЙ ПЛЮС», м.
Донецькна рішення господарського суду
Донецької областівід24.02.2014р. (повний
текст складено та підписано 03.03.2014р.)по
справі№905/9040/13 (суддя: Бокова Ю.В.)за
позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛТАЙ ПЛЮС», м.
Донецькдо відповідача:Донецької
міської ради, м.Донецькпровизнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алтай Плюс»,
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Донецької міської ради про визнання
права власності на об'єкт, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, як на об'єкт
нерухомості.

24.02.2014р. господарським судом Донецької
області по справі №905/9040/13 прийнято
рішення (суддя: Бокова Ю.В.), яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено
у зв'язку з їх безпідставністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Алтай Плюс», м.
Донецьк звернулося до Донецького
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
рішення по справі скасувати та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги вважає, що
рішення по справі прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права без врахування
усіх обставин справи. Зокрема
посилається на те, що торгівельний
павільйон, який розташований на
земельній ділянці, нерозривно
пов'язаний з нею фундаментом, а тому,
переміщення такого об'єкту є
неможливим без його знецінення та
зміни призначення. З огляду на це, такий
павільйон вважається нерухомим майном,
а тому позивач має право на оформлення
договору оренди земельної ділянки, на
якій він розташований та на здійснення
реєстрації права власності на нерухоме
майно у встановленому чинним
законодавством України порядку. Крім
того, посилається на те, що в рішенні
господарського суду Донецької області
від 24.02.2014р., в порушення норм
процесуального права, нічого не було
вказано про подане до суду клопотання
про призначення будівельно-технічної
експертизи від 28.01.2014р. та не вказані
доводи, за якими суд відхилив дане
клопотання. Нормативно апеляційна
скарга, зокрема, обґрунтована
приписами ст. 392 ЦК України.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014р.
порушено апеляційне провадження по
справі № 905/9040/13.

В судовому засіданні (09.04.2014р.)
представник заявника апеляційної
скарги, вимоги викладенні в
апеляційній скарзі підтримав в повному
обсязі. Просив рішення по справі
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Представники відповідача в судове
засідання (09.04.2014р.) не з'явилися, своїми
правами, передбаченими ст.22 ГПК України
не скористалися. Про час та місце
проведення судового засідання сторони
було повідомлено належним чином
відповідно до приписів ст.98 ГПК
України.

Ухвалою Донецького апеляційного
господарського суду про порушення
апеляційного провадження від 18.03.2014р.
явка сторін не була визнана
обов'язковою.

З огляду на наведене, судова колегія
вважає за можливим розглянути
апеляційну скаргу за відсутністю
представників відповідача.

Дослідивши обставини справи,
апеляційну скаргу, вислухав пояснення
представника позивача, судова колегія
зазначає наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом, 14.12.2010р. між громадянином ОСОБА_5
(Продавець) та ОСОБА_6 (Покупець)
укладено договір купівлі-продажу
(а.с.19-20), в якому відповідно до п.1
Продавець продав, а покупець купив
торгівельний павільйон площею 37,4 кв.м.
з наступними характеристиками:
фундамент- шлакобетонний, стіни -
металевий корпус обшитий
гіпсокартоном з утеплювачем,
перегородки - гіпсокартон, перекриття -
металеві кутки підшиті, дах - сумісна
покрівля - залізо, керамічна плітка,
вікна - металопластикові, зовнішня
відділка -пофарбування, внутрішня
відділка - пофарбування.

У п. 4 Договору зазначено, що
торгівельний павільйон, який є
предметом цього договору, розміщений
на земельній ділянці площею 41,00кв.м.
(кадастровий номер :00:018:0929).

Договір зареєстрований в реєстрі за
№8251 приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_7.

Згідно п. 1.2, 1.6 Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Алтай
Плюс», одним з засновників є ОСОБА_6,
частка якого складає 50 % статутного
капіталу, та сформована майном -
торгівельним павільйоном, площею
37,4 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту прийому-передачі
майна від 22.12.2010р. (а.с.21) учасник
ОСОБА_6 передає до статутного
капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алтай
Плюс» торгівельний павільйон площею 37,4
кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

07.05.2013р. між позивачем та Донецькою
міською радою укладено договір
користування земельною ділянкою №4/5713,
в якому пунктом 1.1. передбачено, що
Розпорядник (Донецька міська рада)
дозволяє користувачеві (Позивачу)
використовувати земельну ділянку
загальною площею 41,00кв.м., розташовану
за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 3.1. цього Договору визначено, що
договір набирає чинності після
підписання його сторонами та
реєстрації в управлінні земельних
ресурсів Донецької міської ради та діє
до моменту оформлення та державної
реєстрації права на земельну ділянку
відповідно до діючого законодавства,
але не більше ніж одного року.

Позивач 06.11.2013р. звернувся до
Управління Донецької міської ради
«Єдиний дозвільний центр» з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, проте
відповіді на зазначене клопотання не
отримав.

Як стверджує представник позивача,
відповідач в усному порядку у
задоволенні клопотання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки відмовив, оскільки
торгівельний павільйон №8, який
розташований на земельній ділянці з
кадастровим номером :00:018:0929 не є
нерухомим майном, що й обумовило
звернення позивача до господарського
суду з даним позовом.

Як зазначалося вище, рішенням по справі
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого господарського
суду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів визначений
в ст. 16 Цивільного кодексу
України.

Частина 1 ст.16 Цивільного кодексу
України визначає, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права
власності не встановлена
судом. (ст.328 ЦК України)

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. ( ст.392 ЦК України)

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна із
сторін повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження існування спору між
позивачем та відповідачем до
матеріалів справи надано клопотання
про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки від 06.11.2013р. для
оренди строком на 5 років.

Заявник апеляційной скарги
посилається, що відсутність відповіді
на клопотання унеможливлює реалізацію
позивачем права на оформлення
земельної ділянки під торговельним
павільйоном, та, як наслідок, подальшу
реєстрацію права власності на
зазначений об'єкт, як на нерухомість у
відповідному Управлінні Державної
реєстраційної служби.

Судова колегія вважає, що між позивачем
та відповідачем фактично виник спір
щодо надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, а не про право
власності позивача на торговельний
павільйон.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, позивач у встановленому
законом порядку взагалі не оскаржував
бездіяльність відповідача щодо
ненадання відповіді на його звернення.

З огляду на наведене, судова колегія
погоджується з висновками місцевого
господарського суду, що клопотання не є
належним та допустимим доказом, що
відповідач не визнає або порушує саме
право власності позивача на
торговельний павільйон.

Не зазначення в тексті судового
рішення про наслідки розгляду
клопотання позивача щодо призначення
будівельно-технічної експертизи, не є
тією обставиною, з якою Господарський
процесуальний кодекс України пов'язує
скасування або зміну рішення місцевого
господарського суду.

Що стосується, проведення будівельно-
технічної експертизи, то судова
колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої ст.41 ГПК
України, для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає відповідну експертизу.

В даному випадку для вирішення спору, у
зв'язку з відсутністю доказів не
визнання відповідачем прав позивача
на павільйон, проведення експертизи є
непотрібним, оскільки її висновок ні
яким чином не буде впливати на
вирішення спору.

Твердження заявника апеляційної
скарги про порушення та неправильне
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
рішення не знайшли свого
підтвердження, в зв'язку з чим
Донецький апеляційний господарський
суд не вбачає підстав для скасування
рішення місцевого господарського суду.

Результати розгляду апеляційної
скарги оголошено в судовому засіданні.

Судові витрати покласти на заявника
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «АЛТАЙ
ПЛЮС», м. Донецьк на
рішення господарського суду Донецької
області від 24.02.2014р., повний текст якого
підписаний 03.03.2014р. у справі №905/9040/13 -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 24.02.2014р., повний текст якого
підписаний 03.03.2014р. у справі №905/9040/13
-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя:
О.І. Склярук

Судді:
К.В. Богатир

Н.М. Дучал

Надруковано 5 примірників: 1- позивачу; 1-
відповідачу; 1-до справи; 1-ГСДО; 1 - ДАГС