ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2014 р.Справа № 916/3095/13

Господарський суд Одеської області у
складі:

Суддя
Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання
Повалій М.М.

За участю представників сторін:

Від прокурора: Доброжан Н.І.
(посвідчення № 010038 від 17.10.12р.)

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача 1: Сиротенко В.С. (за
довіреністю);.

Від відповідача 2: не з'явився;

Від відповідача 3: Берлінський О.А.
(довіреність №3-32/577 від 30.12.2013 р.)

Від 3-ої особи Одеської обласної
державної адміністрації: Рузанкіна В.В.
(довіреність №01/02-45/1391 від 04.03.2014 р.);

Від 3-ої особи ФОП ОСОБА_5: ОСОБА_6
(довіреність від 17.10.2013 р.);

Від 3-ої особи ФОП ОСОБА_7: ОСОБА_8
(довіреність від 06.12.2011 р.);
ОСОБА_9(довіреність від 20.08.2013 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі, якою є Одеська обласна
рада до відповідачів
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації (відповідач-1),
малого підприємства "ПІВДЕННИЙ БУГ"
(відповідач-2) Білгород-Дністровської
районної ради Одеської області
(відповідач-3), за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Одеської обласної державної
адміністрації, треті осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_7, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, визнання незаконним
рішення та визнання недійсним
договорів суборенди,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 11.11.2013 р. до господарського
суду Одеської області звернувся з
позовом Білгород-Дністровський
міжрайонний прокурор Одеської області
в інтересах держави в особі, якою є
Одеська обласна рада до відповідачів
Білгород-Дністровської районної ради
Одеської області (відповідач 1), Малого
підприємства "ПІВДЕННИЙ БУГ"
(відповідач 2), Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 (відповідач 3),
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки, визнання
незаконним рішення та визнання
недійсними договорів суборенди.

Ухвалою судді господарського суду
Одеської області Власової С.Г. від
12.11.2013 року, було порушено провадження у
справі № 916/3095/13 із призначенням справи
до розгляду в судовому засіданні.

26.11.2013 р. відповідачем ОСОБА_7 був
поданий відзив на позовну заяву,
відповідно до змісту якого відповідач
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі.

27.11.2013 р. представником відповідача
Білгород-Дністровської районної ради
подано клопотання про залучення до
участі у справі в якості відповідача
Білгород-Дністровську районну
державну адміністрацію.

27.11.2013 р. позивачем Одеською обласною
радою подано клопотання про припинення
провадження у справі, відповідно до
змісту якої позивач просить суд
припинити провадження у справі 916/3095/13 в
частині визнання незаконним та
скасування рішення
Білгород-Дністровської районної ради
Одеської області від 08.12.2000 р. №343-XXII
«Про надання земельної ділянки в
оренду малому підприємству «Південний
Буг» на Будацькій косі біля смт Затока
для забудови та обслуговування бази
відпочинку «Південний Буг».

27.11.2013 р. відповідно до пункту 2.7 рішення
загальних зборів суддів
господарського суду Одеської області
(протокол №17-24/11 від 29.11.2011р.), приймаючи
до уваги перебування судді Власової
С.Г. на лікарняному з 25.11.2013р., по справі
№916/3095/13 призначено повторний
автоматичний розподіл, та справу
№916/3095/13 передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Зайцева Ю.О

08.01.2014 р. представником відповідача
ОСОБА_5 подано клопотання про залучення
до участі у справі в якості відповідача
Білгород-Дністровську районну
державну адміністрацію.

08.01.2014 р. представником відповідача МПП
«Південний Буг» подано клопотання про
залучення до участі у справі в якості у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
відділу Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі.

Також, 08.01.2014 р. відповідачем
Білгород-Дністровської районною радою
подано відзив на позовну, відповідно до
змісту якої позовні вимоги рада не
визнає в повному обсязі.

08.01.2014 р. відповідачем малим
підприємством "ПІВДЕННИЙ БУГ" подано
відзив на позовну, відповідно до змісту
якої позовні вимоги підприємство не
визнає в повному обсязі.

15.01.2014 р. прокурором подані уточнення до
позовної заяви, відповідно до змісту
яких позивач просить суд:

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки, площею 1,3068 га за
адресою: Будацька коса
Білгород-Дністровського району,
Одеської області біля смт Затока,
укладений 16.05.2001 року між
Білгород-Дністровською районною радою
та Малим підприємством «Південний
Буг», зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів 17.05.2001 року
за № 19;

- визнати незаконним та скасувати
рішення Білгород-Дністровської
районної ради Одеської області від
08.12.2000 року № 343-ХХІІ;

- визнати недійсною Додаткову угоду до
договору оренди земельної ділянки між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та МП
«Південний Буг» серії АЕА№ 513454 від
10.08.2008.

15.01.2014 р. відповідачем ОСОБА_7 подані
заперечення на клопотання позивача про
припинення позовних вимог в частині
визнання рішення незаконним та
скасування його, згідно з якими заявник
заперечує проти припинення
провадження в цій частині.

В судовому засіданні 29.01.2014 р. судом
залучено до участі у справі в іншого
відповідача - Білгород-Дністровську
районну державну адміністрацію, а
також виключено ФОП ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_7 з кола відповідачів по справі
№916/3095/13, залучити у в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Одеську обласну державну
адміністрацію. Також залучено до
участі у справі в якості третіх осіб,
яки не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
фізичну особу-підприємця ОСОБА_5, та
фізичну особу-підприємця ОСОБА_7.

07.02.2014 р. представником відповідача МП
«Південний Буг» подано заяву про
застосування позовної давності до
позовних вимог
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області про
визнання недійсним договору оренди,
визнання незаконним та скасування
рішення, визнання договорів суборенди
недійсними.

10.02.2014 р. прокуратурою подано заяву про
відмову від позовних вимог, відповідно
до якої прокуратура просить суд
припинити провадження в частині
позовних вимог щодо визнання недійсним
договору суборенди земельної ділянки
площею 0,025 га за адресою Будацька коса,
Білгород-Дністровський район Одеської
області біля смт Затока, укладений
10.07.2002 р. між малим підприємством
«Південний Буг» та ОСОБА_5, та визнання
недійсним договору суборенди
земельної ділянки площею 0,0686 га,
розташованої на території б/в
«Південний Буг», що на території
Будацької коми, біля смт. Затока,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області на період з 01.03.2012 р. по
17.05.2026 р., укладеного 01.03.2012 р. між малим
підприємством «Південний Буг» та
ОСОБА_7 Зазначена заява судом
розглянута, та відмова від частини
позовних вимог судом, з врахуванням
уточнень від 15.01.2014 р., прийнята.

На підставі розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 27.02.2014 р., приймаючи до уваги те, що
суддя Зайцев Ю.О. знаходиться на
навчанні „Про підвищення
кваліфікації", згідно наказу голови
господарського суду Одеської області
№ 1-пс від 12.02.2014р., справу №916/3095/13
передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Степанової Л.В.

На підставі розпорядження голови
господарського суду від 05.03.2014 р.,
враховуючи, що 03.03.2014 р. суддя Зайцев Ю.О.
повернувся з навчання „Про підвищення
кваліфікації", справу передано на
розгляд судді Зайцева Ю.О.

24.03.2014 р. Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією
подано відзив на позовну заяву,
відповідно до змісту якого позовні
вимоги прокуратури не визнає в повному
обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, дійшов наступних
висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.05.2001 року між Білгород-Дністровською
районною радою та Малим підприємством
«Південний Буг» (далі - МП) укладено
договір оренди земельної ділянки, на
підставі рішення
Білгород-Дністровської районної ради
від 8 грудня 2000 року № 343-ХХХІІІ,
загальною площею 1,3068 га, що розташована
на Будацькій косі,"
Білгород-Дністровського району, біля
смт. Затока, для забудови та
обслуговування бази відпочинку
«Південний Буг». Вказаний договір,
17.05.2001 року зареєстровано у
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів, про що в
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди земель здійснено
запис за №19.

10.08.2008 року між Білгород-Дністровською
держаною адміністрацією та МП
«Південний Буг» укладено додаткову
угоду до договору оренди земельної
ділянки від 10.08.2009 року, яку
зареєстровано у «Центрі державного
земельного кадастру» Одеська
регіональна філія, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 16.06.2010
року за №45.

Прокурор вважає вказані угоди такими,
що підлягають визнанню недійсними з
огляду на те, що зазначене рішення та
договір оренди згідно ст.ст. 80, 84, 123, 124,
127, 128 Земельного кодексу України не
відповідають вимогам чинного
законодавства, оскільки у відповідачів
Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація,
Білгород-Дністровської районної ради
Одеської області було відсутнє право
розпоряджатись (передавати в оренду)
дану земельну ділянку.

Про вказані порушення
Білгород-Дністровській міжрайонній
прокуратурі стало відомо лише 24.10.2013 р.,
за результатами перевірки отриманих
документів з Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації,
Білгород-Дністровської районної ради,
відділу Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі та
надання їм правової оцінки. У зв'язку з
чим, прокуратура вказані підстави
поважними для поновлення строку подачі
позовної заяви.

Таки чином прокурор вказує, що оскільки
Білгород-Дністровській районній
державній адміністрації та
Білгород-Дністровській районній раді
повноваження щодо розпорядження
об'єктом оренди - земельною ділянкою
загальною площею 1,3068 га, що розташована
на Будацькій косі,
Білгород-Дністровського району, біля
смт. Затока, не надавались, рішення та
договір оренди підлягають визнанню
недійсними.

Відповідач Білгород-Дністровська РДА з
позовними вимогами не погоджується та
вважає їх безпідставними, та у відзиві
на позовну заяву зазначила, що
додаткову угоду до договору оренди
земельної ділянки, було укладено
райдержадміністрацією в межах
повноважень та у відповідності до
вимог законодавства, що діяло на той
час і жодним чином не порушує права
позивача. Адміністрація зазначає, що на
момент укладення додаткової угоди
районна державна адміністрація згідно
ст. 17, п. 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України, ст. 21
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» мала повноваження щодо
розпорядження земельною ділянкою, яка
перебувала в оренді МП «Південний Буг».

Відповідач Білгород-Дністровська
районна рада з позовними вимогами не
погоджується та вважає їх
безпідставними, та у відзиві на позовну
заяву зазначила, що відповідно до
статті 43 Закону України «Про місцеве
самоврядування (в редакції 2001 року) до
відання районних рад належало
вирішення установленому законом
порядку питань щодо управління
об'єктам: спільної власності
територіальних громад сіл, що
перебувають в управлінь районних рад
та вирішення відповідно до закону
питань регулювання земельних відносин.
Також рада посилалась на частину 2
статті 43 Закону України «Про місцеве
самоврядування: (в редакції 2001 року), де
закріплено, що районні ради можуть
розглядати та вирішувати на пленарних
засіданнях й інші питання, віднесені
до їх відання цим та іншими законами.
Крім того відповідач зазначає, що
відповідно до статті 11 Земельного
кодексу України (в редакцій на 2001 рік)
до відання районних Рад народних
депутатів у галузі регулювання
земельних відносин на їх території
належить: передача земельних ділянок;
власність, надання їх у користування.

Відповідач МП «Південний Буг» з
позовні вимоги не визнає та вважає їх
безпідставними, та у відзиві на позовну
заяву зазначив, що при укладенні
договору оренди земельної ділянки та
додаткової угоди до нього,
Білгород-Дністровська районна рада та
райдержадміністрація діяли в межах
повноважень та у відповідності до
вимог законодавства, що діяло на той
час.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, дійшов наступних
висновків.

Згідно рішення Конституційного суду
України від 08.04.1999 року за № 3-рп99,
"інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор або його заступник у
кожному випадку самостійно визначає, в
чому саме полягає порушення інтересів
держави в конкретних правовідносинах,
які підлягають вирішенню в судовому
порядку.

Інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з частковою державною
власністю у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й у
діяльності приватних підприємств,
товариств.

Інтереси держави відрізняються від
інтересів інших учасників суспільних
відносин. В основі перших завжди є
потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інш.) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності України, гарантування її
державної, економічної безпеки, захист
прав усіх суб'єктів права власності та
господарювання.

Відповідно до пункту 2 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладено представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках зазначених законом. В
тому числі такі випадки передбачені ст.
36-1 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно пункту 1 резолютивної частини
вищезазначеного рішення
Конституційного суду України,
прокурори та їх заступники подають
позовні заяви саме в інтересах держави,
а не в інтересах підприємств, установ,
організацій незалежно від їх
підпорядкування І форм власності.
Прокурор або його заступник самостійно
визначає і обґрунтовує в позовній
заяві, в чому полягає порушення
інтересів держави чи в чому існує
загроза інтересам держави.

Як вбачається з пункту 2 резолютивної
частини вищезазначеного рішення
Конституційного суду України, під
поняттям "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах" потрібно
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

Основним напрямком держаної політики є
контроль за дотриманням земельного
законодавства.

Регулювання земельних відносин з
порушенням законодавства України
спричиняє державі і територіальній
громаді економічні збитки, перешкоджає
здійсненню передбаченого Конституцією
України права власності на землю, тягне
нераціональне використання земель і
спричинення збитків оточуючому
середовищу.

Відповідно до статті 8 Земельного
кодексу України та статті 44 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», до повноважень обласної ради
відносить вирішення земельних питань
тощо.

Вказаним і обумовлюється необхідність
представництва прокурором інтересів
держави в особі Одеської обласної ради.

Прокуратурою під час розгляду справи
було заявлено клопотання про
поновлення строку позовної давності,
проти задоволення якого відповідачі
заперечували.

Щодо строку позовної давності, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутиь до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, щодо окремих видів вимог,
пов'язаних з визнанням правочинів
недійсними, встановлено спеціальну
позовну давність (частини третя,
четверта статті 258 ЦК України).

Перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. ЦК
встановлено винятки з цього правила
щодо окремих вимог, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними
(частини друга, третя статті 261 ЦК
України).

Частиною 5 статті 267 ЦК України
встановлено, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
«Про прокуратуру» перевірка виконання
законів проводиться за заявами та
іншими повідомленнями про порушення
законності, що вимагають
прокурорського реагування, а за
наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Про вказані порушення
Білгород-Дністровським міжрайонній
прокуратурі стало відомо лише 24.10.2013 р.,
за результатами перевірки отриманих
документів з Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації,
Білгород-Дністровської районної ради,
відділу Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі та
надання їм правової оцінки.

З огляду на викладене, суд не приймає до
уваги посилання відповідачів на сплив
позовної давності.

Так, судом встановлено, що спірні
правовідносини щодо укладення
договору оренди склались на підставі
рішення Білгород-Дністровської
районної ради від 8 грудня 2000 року №
343-ХХХІІІ «Про надання земельної
ділянки в оренду малому підприємству
«Південний Буг», загальною площею 1,3068
га, що розташована на Будацькій косі,
Білгород-Дністровського району, біля
смт. Затока, для забудови та
обслуговування бази відпочинку
«Південний Буг».

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР (в ред. 1963
року, станом на 2001 рік), недійсною є та
угода, що не відповідає вимогам закону.

На підставі норм Земельного Кодексу
України, в редакції від 18.12.1990 року,
станом на 12.07.2000 року, згідно зі ст. 3, на
час укладення договору, було
встановлено 3 форми власності на землю:
державна, колективна і приватна.

Згідно ст. 4 Земельного кодексу України
(в редакції 1990 року) у державній
власності перебувають всі землі
України, за винятком земель, переданих
у колективну і приватну власність.
Суб'єктами права державної власності
на землю виступають: Верховна Рада
України - на землі загальнодержавної
власності України; Верховна Рада
Республіки Крим - на землі в межах
території республіки, за винятком
земель загальнодержавної власності;
обласні, районні, міські, селищні,
сільські Ради народних депутатів - на
землі в межах їх територій, за винятком
земель, що перебувають в
загальнодержавній власності. Землі, що
перебувають у державній власності,
можуть передаватися в колективну або
приватну власність і надаватися у
користування, у тому числі в оренду, за
винятком випадків, передбачених
законодавством України і Республіки
Крим.

Згідно з положеннями ст. 2 Земельного
кодексу України (в редакції 1990 року)
відповідно до цільового призначення
всі землі України поділяються на: 1)
землі сільськогосподарського
призначення; 2) землі населених пунктів
(міст, селищ міського типу і сільських
населених пунктів); 3) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
оборони та іншого призначення; 4) землі
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; 5) землі лісового фонду; 6)
землі водного фонду; 7) землі запасу.
Віднесення земель до категорій
провадиться відповідно до їх цільового
призначення. Переведення земель з
однієї категорії до іншої здійснюється
у разі зміни цільового призначення цих
земель. Віднесення земель до
відповідних категорій і переведення їх
з однієї категорії до іншої
провадиться органами, які приймають
рішення про передачу цих земель у
власність або надання їх у
користування, а в інших випадках -
органами, які затверджують проекти
землеустрою і приймають рішення про
створення об'єктів природоохоронного,
оздоровчого, історико-культурного та
іншого призначення.

Розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які в межах своєї
компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх (ч. 2 ст.3 ЗК 1990 року).

Відповідно до ст. 102 Земельного кодексу
України (в редакції 1990 року) проекти
відведення земельних ділянок у
власність або користування
затверджуються Радами народних
депутатів, які надають і вилучають
земельні ділянки.

Наразі стаття 11 Земельного кодексу
України (в редакції 1990 року)
передбачала, що до відання районних Рад
народних депутатів у галузі
регулювання земельних відносин на їх
території належить передача земельних
ділянок у власність, надання їх у
користування у порядку, встановленому
статтями 17 і 19 цього Кодексу.

В свою чергу відповідно до ст. 19
Земельного кодексу України (в редакції
1990 року) сільські, селищні Ради
народних депутатів надають земельні
ділянки у користування для всіх потреб
із земель сіл, селищ, а також за їх
межами для будівництва шкіл, лікарень,
підприємств торгівлі та інших об'єктів,
пов'язаних з обслуговуванням населення
(сфера послуг), сільськогосподарського
використання, ведення селянського
(фермерського) господарства,
особистого підсобного господарства,
індивідуального житлового, дачного і
гаражного будівництва,
індивідуального і колективного
садівництва, городництва, сінокосіння
і випасання худоби, традиційних
народних промислів. Міська Рада
народних депутатів надає земельні
ділянки (крім ріллі і земельних
ділянок, зайнятих багаторічними
насадженнями) для будь-яких потреб у
межах міста. Районні, міські, в
адміністративному підпорядкуванні
яких є район, Ради народних депутатів
надають земельні ділянки за межами
населених пунктів:

- із земель запасу для
сільськогосподарського використання;

- із земель лісового і водного фонду у
випадках, передбачених статтями 77 і 79
цього Кодексу;

- для ведення селянського
(фермерського) господарства, у разі
відмови в наданні земельної ділянки
сільською, селищною Радою народних
депутатів.

Обласні Ради народних депутатів
надають земельні ділянки:

- із земель усіх категорій за межами
населених пунктів для будівництва
шляхів, ліній електропередачі та
зв'язку, трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів та інших лінійних
споруд;

- в усіх інших випадках, крім
передбачених частинами першою, другою,
третьою і п'ятою цієї статті.

Надання земельних ділянок
здійснюється за проектами відведення
цих ділянок. Розробку проектів
відведення земельних ділянок,
перенесення їх меж у натуру (на
місцевість) і виготовлення документів,
що посвідчують право користування
землею, здійснюють державні та інші
землевпорядні організації.
Замовниками виконання вказаних робіт є
відповідні місцеві Ради народних
депутатів, підприємства, установи і
організації. Підприємство, установа,
організація та громадяни,
заінтересовані в одержанні земельних
ділянок, звертаються з відповідним
клопотанням (громадянин з заявою) до
місцевої Ради народних депутатів, яка
має право надавати земельні ділянки.
Клопотання про відведення ділянок, що
надаються Верховною Радою України,
подаються до обласної, Київської,
Севастопольської міської Ради
народних депутатів. До клопотання
додаються: копія генерального плану
будівництва або інші графічні
матеріали, що обґрунтовують розмір
намічуваної для відведення площі,
титульний список або довідка про
фінансування будівництва, проект
рекультивації земель, інші матеріали. У
заяві громадянина про надання
земельної ділянки вказуються бажані її
розмір і місце розташування, мета
використання. Відповідна місцева Рада
народних депутатів розглядає
клопотання (заяву) у строк не більше
місяця, дає дозвіл на складання проекту
відведення земельної ділянки і
одночасно повідомляє про це Раду
народних депутатів, на території якої
розташована намічувана для відведення
земельна ділянка.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з власником землі або
землекористувачем та подається до
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів, яка розглядає його
у місячний строк і в межах своєї
компетенції приймає рішення про
надання земель. Якщо надання земельної
ділянки провадиться районною, обласною
Радою народних депутатів або Верховною
Радою України, сільська, селищна,
міська Рада народних депутатів свій
висновок подає до районної, міської, в
адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів.
Районна (міська) Рада народних
депутатів приймає у місячний строк
рішення про надання земельної ділянки,
а по проекту, за яким надання ділянки
провадиться обласною Радою народних
депутатів або Верховною Радою України,
подає свій висновок до обласної Ради
народних депутатів.

Обласна, Київська, Севастопольська
міська Рада народних депутатів вирішує
у місячний строк питання про надання
земельної ділянки, а по проекту, за яким
надання земель провадиться Верховною
Радою України, подає проектні
матеріали і свій висновок до Кабінету
Міністрів України, який розглядає ці
матеріали і вносить у місячний строк
свої пропозиції до Верховної Ради
України.

Як вбачається зі змісту преамбули до
оспорюваного договору оренди, всупереч
нормам ЗК України від 18.12.1990 року, зі
змінами від 12.07.2000 року, цей Договір
оренди був укладений неналежною
стороною - Білгород-Дністровською
районною радою, хоча п. 2. ч. 4. ст. 19 ЗКУ,
передбачено, що саме обласні ради
володіють компетенцією розпоряджатися
землями, з приводу яких укладено
договір.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд
вважає, що повноваження по
розпорядженню спірною земельною
ділянкою згідно вказаного Кодексу
належали обласній раді народних
депутатів, оскільки остання надає
земельні ділянки у користування в усіх
випадках, крім тих, що належать
сільським, селищним, районним та
міським, в адміністративному
підпорядкуванні яких є район, радам.
Однак, в ст. 19 ЗК міститься вичерпний
перелік випадків, коди районна рада
надає земельну ділянку у користування
на умовах оренди, що не передбачає
можливість надавати в оренду земельну
ділянку рекреаційного призначення.
Відтак, питання щодо передачі спірної
земельної ділянки малому підприємству
«Південний Буг» мало бути вирішено
саме Одеською обласною радою, а не
Білгород-Дністровською районною радою.

Виходячи з вищезазначеного, договір
оренди земельної ділянки, площею 1,3068 га
за адресою: Будацька коса
Білгород-Дністровського району,
Одеської області біля смт. Затока,
укладений 16.05.2001 року між
Білгород-Дністровською районною радою
та Малим підприємством «Південний
Буг», зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів 17.05.2001 року
за № 19 та додаткова угода до договору
оренди земельної ділянки між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та МП
«Південний Буг» серії АЕА№ 513454 від
10.08.2008 р., підлягає визнанню недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що Білгород-Дністровська районна рада
в порушення вимог чинного на той момент
законодавства та всупереч приписів ст.
19 Земельного кодексу України передала
своїм рішенням № 343-ХХІІІ від 08.12.2000 р.
спірну земельну ділянку в оренду МП
«Південний Буг».

Згідно ч. 2, 3 ст. 5 Закону України "Про
оренду землі" від 06.10.1998 р. N 161-XIV (в
редакції, чинній на момент передачу
спірної земельної ділянки в оренду)
передбачали, що орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
комунальній власності, є органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради. Орендодавцями
земельних ділянок, що перебувають у
державній власності, є районні,
обласні, Київська і Севастопольська
міські державні адміністрації, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим
та Кабінет Міністрів України у межах їх
повноважень. Рішення про надання в
оренду земельних ділянок зазначені
органи державної влади приймають при
попередньому погодженні цих питань на
сесіях відповідних рад.

Однак, частини друга і третя статті 5
Закону, у яких визначаються
орендодавці земельних ділянок, що
перебувають відповідно у комунальній і
у державній власності, набрали
чинності після розмежування згідно із
законами України земель комунальної і
державної власності (Закон України
„Про розмежування земель державної та
комунальної власності" було прийнято
05.02.2004 р.). До вирішення цього питання
надання земельних ділянок в оренду
здійснювалось орендодавцями
відповідно до Земельного кодексу
України (пункт 1 розділу VIII ЗУ "Про
оренду землі").

Частина друга статті 8 Земельного
кодексу України (в редакції 1990 року)
відносила до числа орендодавців землі,
крім власників, сільські, селищні,
міські, районні ради.

Проте, згідно з положеннями ч. 19 ст. 19
вказаного Кодексу саме обласна Рада
народних депутатів мала вирішити
питання про надання спірної земельної
ділянки у користування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Так, підставами для визнання акта
недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт.

Частиною першою ст. 21 Цивільного
кодексу України передбачено, що суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Отже, оскаржуване рішення
Білгород-Дністровської районної ради
№ 343-ХХІІІ від 08.12.2000 р. є незаконним з
огляду на відсутність у останньої
повноважень на розпорядження спірною
земельною ділянкою, в свою чергу
укладений відповідачами на виконання
вказаного рішення договір оренди
спірної земельної ділянки не
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР 1963 року (чинного на
момент укладення спірного договору)
угода, що не відповідає вимогам закону
є недійсною.

Приймаючи до уваги вищенаведене та з
огляду на відсутність у
Білгород-Дністровської районної ради
повноважень щодо розпорядження
спірною земельною ділянкою, суд вважає
правомірними вимоги прокурора про
визнання незаконним та скасування
рішення вказаної райради від 08.12.2000 р. №
343-ХХІІІ.

Решту доводів і поданих сторонами
доказів, відхилення яких не
обґрунтовано вище, суд відхиляє як
такі, що не мають значення для
вирішення спору.

Рішення прийнято на підставі наданих
сторонами доказів, оскільки згідно із
ст.33, 38 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона: повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; самостійно визначити і
надати суду ті докази на підтвердження
своїх доводів, які вважає необхідними,
належними і достатніми. Докази
витребовуються судом у ході розгляду
справи лише у разі подання
відповідного клопотання - на суд не
покладено обов'язку вказувати стороні,
які докази вона повинна подати на
підтвердження свої вимог чи
заперечень, або проводити розшук тих чи
інших доказів з власної ініціативи.

При цьому суд приймає до уваги строк
розгляду справи, достатність часу у
будь-якої із сторін для надання доказів
на підтвердження власних доводів, для
спростування обставин чи доводів
протилежної сторони та для подання
суду клопотання про витребування таких
доказів у інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги прокурора відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства, тому підлягають
задоволенню.

Щодо судових витрат по даній справі
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Порядок сплати та розмір судового
збору визначені Законом України від
08.07.2011 р. „Про судовий збір" (зі змінами
із змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 6 жовтня 2011 року N
3828-VI), який набрав чинності 01 листопада
2011 р.

Так, згідно підпунктів 1, 2 пункту 2 ч. 2
ст. 4 вказаного Закону ставка судового
збору за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру становить 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат, а за подання позовної
заяви немайнового характеру становить
1 розмір мінімальної заробітної плати,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому подана
відповідна заява.

З огляду на те, що статтею 8 Закону
України „ Про Державний бюджет України
на 2014 рік" встановлено з 01.01.2014 р. розмір
мінімальної заробітної плати - 1218 грн.,
відповідно за подану прокурором
позовну заяву, в якій заявлені три
вимоги немайнового характеру
(відповідно до уточнень від 15.01.2014 р.),
розмір судового збору становить за
кожну вимогу по 1218 грн.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищенаведене та те, що
рішення приймається на користь
держави, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору до бюджету покладаються
на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 32,33,38,44,49,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора Одеської
області в інтересах держави в особі,
якою є Одеська обласна рада до
відповідачів Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації,
малого підприємства "ПІВДЕННИЙ БУГ",
Білгород-Дністровської районної ради
Одеської області про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, визнання незаконним рішення
та визнання недійсним договорів
суборенди - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Білгород-Дністровської
районної ради Одеської області від
08.12.2000 року № 343-ХХІІІ «Про надання
земельної ділянки в оренду малому
підприємству «Південний Буг» на
Будацькій косі біля смт Затока для
забудови та обслуговування бази
відпочинку «Південний Буг».

Визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки загальною площею 1,3068
га за адресою: Будацька коса
Білгород-Дністровського району,
Одеської області біля смт Затока,
укладений 16.05.2001 року між
Білгород-Дністровською районною радою
та Малим підприємством «Південний
Буг», зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів 17.05.2001 року
за № 19;

Визнати недійсною додаткову угоду
серії АЕА№ 513454 від 10.08.2008 р. до договору
оренди земельної ділянки загальною
площею 1,3068 га за адресою: Будацька коса
Білгород-Дністровського району,
Одеської області біля смт Затока,
укладений 16.05.2001 року між
Білгород-Дністровською районною радою
та Малим підприємством «Південний
Буг», зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів 17.05.2001 року
за № 19.

Стягнути з Білгород-Дністровської
районної ради Одеської області (67700,
Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Леона
Попова, буд. 24; ) на
користь державного бюджету (отримувач:
ГУ ДКСУ в Одеській області, , рахунок №3008, банк
отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, код бюджетної класифікації
22030001; код ЄДРПОУ господарського суду
Одеської області 03499997) судовий збір в
сумі 1218/одна тисяча двісті
вісімнадцять/грн.

Стягнути з Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації
Одеської області (67700, Одеська область,
м. Білгород-Дністровський, вул. Леона
Попова, буд. 24; ) на
користь державного бюджету (отримувач:
ГУ ДКСУ в Одеській області, , рахунок №3008, банк
отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області,
МФО 828011, код бюджетної класифікації
22030001; код ЄДРПОУ господарського суду
Одеської області 03499997) судовий збір в
сумі 1218/одна тисяча двісті
вісімнадцять/грн.

Стягнути з Малого підприємства
«Південний Буг» (65020, Одеська область, м.
Одеса, вул. Тираспольська, буд. 27/29, офіс
312; ) на користь
державного бюджету (отримувач: ГУ ДКСУ
в Одеській області, ,
рахунок №3008, банк отримувача: ГУ
ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код
бюджетної класифікації 22030001; код
ЄДРПОУ господарського суду Одеської
області 03499997) судовий збір в сумі
1218/одна тисяча двісті вісімнадцять/грн.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст складено та підписано
14.04.2014 р.

Суддя
Зайцев Ю.О.