ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Справа № 913/2234/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Могил С.К. (головуючий), Борденюк Є.М.,
Вовк І.В. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу державного
підприємства "Вугілля України" на
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року у
справі № 913/2234/13 за позовом державного
підприємства "Вугілля України" до
державного підприємства "Антрацит",
треті особи: публічне акціонерне
товариство "Центренерго", товариство з
обмеженою відповідальністю
"Центральна збагачувальна фабрика
"Нагольчанська", приватне акціонерне
товариство "Янівське" про стягнення
збитків,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області з позовною заявою до
відповідача про стягнення збитків у
сумі 43 149 грн., понесених ним на
залізниці, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем обов'язків під
час завантаження вугілля для
здійснення його перевезення за
договором поставки вугілля від 19.04.2011
року № 21-11/1-ЕН.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 року
(судді Фонова О.С., Ворожцов А.Г., Седляр
О.О.) в позові відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року
(судді Діброва Г.І., Бойченко К.І., Стойка
О.В.) зазначене рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що
судами попередніх інстанцій порушено
норми матеріального та процесуального
права, і тому просить прийняті ними
рішення скасувати, та позов
задовольнити.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач вважає, що судові рішення у
справі є законними й обгрунтованими та
просить залишити їх без змін, а
касаційну скаргу без задоволення.

У відзивах на касаційну скаргу ТОВ
"Центральна збагачувальна фабрика
"Нагольчанська" та ПАТ "Янівське"
вважають прийняті судові рішення
законними й обґрунтованими та просять
залишити їх без змін, а касаційну
скаргу без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу від ПАТ
"Центренерго" до суду не надходив.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 27.03.2014 року розгляд
касаційної скарги було відкладено на
03.04.2014 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи касаційної
скарги та відзивів на неї, перевіривши
матеріали справи та прийняті в ній
судові рішення, суд касаційної
інстанції вважає, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що
19.04.2011 року між ДП "Вугілля України"
(покупець) та ДП "Антрацит"
(постачальник) було укладено договір
поставки вугілля № 21-11/1-ЕН, за умовами
якого постачальник зобов'язався
поставити, а покупець прийняти та
оплатити вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в цьому договорі.

Згідно з п. 1.5 договору постачальник
гарантує, що вугілля, яке постачається
за договором, знаходиться у його
власності.

Відповідно до умов пункту 2.1 договору
вугілля постачається рівномірно
добовими обсягами протягом періоду
поставки залізничним транспортом у
відкритих напіввагонах вантажною
швидкістю на умовах DDP (залізнична
станція призначення) згідно з
Міжнародними правилами тлумачення
торгівельних термінів "Інкотермс" в
редакції 2000 року з урахуванням
особливостей, передбачених цим
договором, та за реквізитами покупця,
вказаних в додатках до договору.

Пунктом 3.1.2 договору визначено, що
постачальник зобов'язаний здійснювати
завантаження вугіллям однорідної
якості всіх вагонів партії та по всій
глибині вагону в справні, очищені від
залишків попереднього вантажу, сміття,
тощо вагони та у відповідності до вимог
завантаження, що ставляться
залізницею.

За п.п. 4.2, 4.3 договору
вантажовідправники, ТЕС -
вантажоотримувачі, залізничні станції
відвантаження та призначення,
кількість, марки, базова якість,
терміни поставки, максимальний добовий
обсяг відвантаження вугілля на кожну
ТЕС, ціна та вартість вугілля
визначаються в додатках до договору.
Кількість вугілля по поставках в
додатках до договору зазначається на
підставі обсягів закупівлі, погоджених
покупцеві енергогенеруючими
компаніями/кінцевими споживачами у
відповідних періодах поставки.

За умовами 5.1 договору приймання
вугілля по кількості та якості
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 року № П-6
та від 25.04.1966 року № П-7 з подальшими
змінами та доповненнями, положеннями
про поставку продукції
виробничо-технічного призначення,
затвердженого постановою Ради
Міністрів СРСР від 25.07.1988 року № 888, ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб для
лабораторних випробувань"; ДСТУ 3472-96
"Вугілля буре, кам'яне та антрацит";
Статуту залізниць України, та
нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

У відповідності з п. 7.5 договору
покупець забезпечує оплату
залізничного тарифу по перевезенню
вугілля.

Пунктом 8.3 передбачено, що у випадку
прийняття вугілля якісні показники
якого не відповідають умовам договору,
а також пунктам 3.1.2 та 3.1.3 договору,
постачальник відшкодовує затрати
покупця та вантажоотримувача по оплаті
користування вагонами, витрат на
подачу - прибирання вагонів, маневрових
робіт, зберігання вантажів Залізницею
та інше.

Крім того, між ДП "Вугілля України" та ДП
"Антрацит" було укладено додатки від
29.11.2011 року № 12/11-3 та від 30.12.2011 року №
01/12-3 до договору від 19.04.2011 року №
21-11/1-ЕН, за якими постачальник
зобов'язується відвантажити в період з
01.12.2011 року по 31.12.2011 року включно та з
01.01.2012 року по 31.01.2012 року включно, а
покупець прийняти в грудні 2011 року -
січні 2012 року, січні - лютому 2012 року
вугілля від вантажовідправників ТОВ
"ЦЗФ "Нагольчанська" і ПАТ "Янівське",
вантажоотримувачем якого є
Трипільська ТЕС ПАТ "Центренерго".

В свою чергу, 30.12.2011 року між ПАТ
"Центренерго" (покупець) та ДП "Вугілля
України" (Постачальник) було укладено
договір поставки вугілля № 111/6,
відповідно до умов якого постачальник
постачає покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в договорі.

На виконання умов договору № 21-11/1-ЕН та
договору № 111/6 у січні 2012 року
вантажовідправниками на адресу
Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" було
відвантажено вугілля згідно з
залізничними накладними №№ 52744620, 52779956,
52824414, 52861887, 52849759 у вагонах №№65961179, 67678409,
67154757, 68704303, 68749746, 60900073, 67884908.

На проміжній станції
Нижньодніпровський вузол при
перевірці маси вантажу було виявлено
розбіжності (перенавантаження) між
фактичною масою і масою, зазначеною в
накладних, про що було складено акти
загальної форми № 19, 22, 26, 29 та
комерційні акти АА 042344/19/31, АА 042347/21/33, АА
042349/23/34, АА 042352/26/35. Надлишок вугілля був
перевантажений з вагону № 65961179 у вагон
65545766, з вагону 67678409 та вагону 67154757 у
вагон 67877654, з вагону 68704303 та вагону 68749746
у вагон 65228058, з вагону 67884908 та 60900073 у
вагон 66789306 та видано досилочні
накладні №№ 45267309, 45294832, 45315579, 45356581.

Внаслідок цього, залізницею було
нараховано суму 43 149 грн., з яких: 3787,56
грн. - користування вагонами, 8728,80 грн. -
маневрові роботи, 4725,24 грн. - збір за
зберігання вантажу, 1906,92 грн. -
зважування на вагах залізниці, 316,32 грн.
- повідомлення, 95,04 грн. - заповнення
документів, 16,32 грн. - плата за бланки, 23
572,80 грн. - провізна плата, які були
списані залізницею з особового рахунку
Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго".

ПАТ "Центренерго" як вантажоотримувач
звернулося до господарського суду м.
Києва про стягнення з ДП "Вугілля
України" збитків за договором поставки
вугілля від 30.12.2011 року № 111/6.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 18.04.2013 року у справі № 910/2429/13 з
ДП "Вугілля України" на користь ПАТ
"Центренерго" було стягнуто збитки у
розмірі 43 149 грн.

Виконання ДП "Вугілля України"
зазначеного судового рішення у справі
№ 910/2429/13, на думку позивача,
підтверджується заявою про припинення
зобов'язань зарахуванням зустрічних
однорідних вимог від 24.05.2013 року № 0886/02.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги покупця до постачальника про
стягнення збитків у порядку регресу в
зв'язку з неналежним виконанням
останнім обов'язків за договором
поставки вугілля під час його
перевезення.

Висновок судів обох інстанцій про
відмову в позові про стягнення збитків
обґрунтовано недоведеністю правових
підстав та умов для покладення на
постачальника обов'язку відшкодувати
збитки, понесені позивачем під час
перевезення вантажу на залізниці.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Умовами ч.ч. 1 та 2 ст. 623 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

За положеннями ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Таким чином, збитки є наслідками
неправомірної поведінки, дії чи
бездіяльності особи, яка порушила
права або законні інтереси іншої особи,
зокрема, невиконання або неналежне
виконання установлених вимог щодо
здійснення господарської діяльності,
господарське правопорушення,
порушення майнових прав або законних
інтересів інших суб'єктів тощо.

Водночас, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини. За відсутності хоча б
одного з цих елементів
цивільно-правова відповідальність не
настає.

При цьому, на позивача покладається
обов'язок довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

Згідно зі ст. 228 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.1998
року № 457, обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

За ст. 6 Статуту залізниць України
вантажовідправник (відправник вантажу,
вантажовласник) - зазначена у документі
на перевезення вантажу (накладній)
юридична чи фізична особа, яка довіряє
вантаж залізниці для його перевезення.

Статтею 124 Статуту залізниць визначено,
що вантажовідправник,
вантажоодержувач, порт, підприємство
(організація) зобов'язані також
відшкодувати залізниці збитки, завдані
внаслідок пошкодження рухомого складу,
перевантаження, неправильного
навантаження, застосування неякісної
упаковки або неправильного кріплення
вантажу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у відносинах
перевезення вугілля, з яких за поданим
позовом виникли збитки,
вантажовідправниками є треті особи -
ТОВ "ЦЗФ "Нагольчанська" і ПАТ
"Янівське", а не відповідач у справі,
який є власником вугільної продукції,
та постачальником за умовами договору
поставки вугілля від 19.04.2011 року №
21-11/1-ЕН.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суди обох інстанцій дійшли
вірного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову у зв'язку з недоведеністю
причинно-наслідкового зв'язку між
неналежним виконанням саме
відповідачем зобов'язань за договором
поставки вугілля від 19.04.2011 року №
21-11/1-ЕН та спричиненими за поданим
позовом під час перевезення вугілля
збитками у розмірі 43 149 грн., оскільки
вартість наданих залізницею
транспортних послуг не узгоджена
сторонами у договорі поставки, а може
бути доведеною саме за договором
перевезення, в якому сторонами є
залізниця, вантажовідправник і
вантажоотримувачі, тоді як
відповідачем доведено відсутність
його вини.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові
рішення є законними й обґрунтованими, і
тому підлягають залишенню без змін, а
касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного
підприємства "Вугілля України"
залишити без задоволення, а постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 року -
без змін.

Головуючий суддя
С.Могил

Судді
Є.Борденюк

І.Вовк