КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р. Справа№ 910/23487/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Мохонько О.А., від
відповідача - не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу

комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва»

на рішення господарського суду міста
Києва 04.02.2014 року

у справі №910/23487/13 (суддя Котков О.В.)

за позовом комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва», м. Київ,

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада», м. Київ,

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року КП «Дирекція замовника
з управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» (далі -
позивач) подало до господарського суду
міста Києва позов до ТОВ «Рада» (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг диспетчерського зв'язку
№9 339с від 24.05.2004 року в сумі 12956,16 грн., а
саме 11277,19 грн. основного боргу, 120,76 грн.
пені на підставі п. 4.3. договору, 664,60 грн.
індексу інфляції та 893,61 грн. 3% річних на
підставі ст. 625 ЦК України.

19.12.2013 року відповідачем було подано
суду першої інстанції відзив на позов,
в якому він зазначив про сплив строку
позовної давності щодо вимог про
оплату заборгованості за період з
01.01.2009 року по 01.09.2010 року. Відповідач
зазначав, що зі спливом строку позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткових вимог.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 року у справі №910/23487/13
позов задоволено частково. Присуджено
до стягнення з ТОВ «Рада» на користь КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» 3895,69 грн. основного
боргу, 177,42 грн. інфляційних втрат, 809,25
грн. 3% річних, 648,28 грн. судових витрат. В
іншій частині позову відмовлено. При
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дійшов до
висновку про наявність у відповідача
простроченої заборгованості перед
позивачем в сумі 11277,19 грн. згідно
договору про надання послуг
диспетчерського зв'язку №9 339с від
24.05.2004 року та, з урахуванням спливу
строку позовної давності, про що було
заявлено відповідачем, застосував
наслідки спливу такого строку як до
основної вимоги, так і до додаткових
вимог позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
міста Києва від 04.02.2014 року у справі
№910/23487/13 змінити, позов КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва» до ТОВ «Рада» про
стягнення заборгованості по оплаті
послуг диспетчерського зв'язку
задовольнити повністю. Стягнути з
відповідача сплачений судовий збір за
подачу апеляційної скарги. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на те, що
строк позовної давності переривався у
зв'язку зі сплатою відповідачем
позивачеві 01.12.2011 року 351,50 грн. вартості
послуг за січень 2011 року, а тому перебіг
такого строку розпочався заново.

У своєму відзиві, поданому суду 06.03.2014
року та долученому до матеріалів
справи, відповідач заперечує проти
задоволення вимог апеляційної скарги,
вважає спірне судове рішення законним
та обґрунтованим, просить суд залишити
його без змін. Так, відповідач
посилається на п. 4.4.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року у
справі №910/23487/13 апеляційну скаргу КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» на рішення
господарського суду міста Києва від
04.02.2014 року у справі №910/23487/13 прийнято
до провадження та призначений розгляд
справи на 02.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 року
розгляд справи №910/23487/13 відкладено на
16.04.2014 року.

В судовому засіданні 16.04.2014 року
представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити. В судове засідання 16.04.2014
року представники відповідача не
з'явились, відповідач про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Приймаючи до уваги
обізнаність відповідача про дату, час
та місце розгляду справи, колегія
суддів, враховуючи положення ст. 102 ГПК
України, дійшла до висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності представників
відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
підлягає частковому скасуванню з
наступних підстав.

За ст. 901 ЦК України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 24.05.2004 року між позивачем
(виконавець) та відповідачем (замовник
або довіритель) було укладено договір
про надання послуг диспетчерського
зв'язку №9 339с (далі - договір, а.с. 12),
згідно п. 1.1. якого його предметом є
надання послуг оперативного
диспетчерського зв'язку для житлового
будинку за адресою: вул. А. Ахматової,
13-Г.

Згідно з п. 5.3 договору він підлягає
пролонгації, якщо за місяць до
закінчення строку дії договору жодна з
сторін не заявить про намір його
припинення.

Доказів припинення договору матеріали
справи не містять.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
виконавець зобов'язується безперервно
цілодобово надавати послуги
диспетчерського зв'язку, а саме:
приймати, реєструвати та передавати за
призначенням для виконання заявки,
інформацію, прохання мешканців;
контролювати технічний стан
інженерного обладнання будинку,
підключеного до диспетчерського
пульту; згідно з графіком проводити
дистанційне управління освітленням
під'їздів і сходових клітин, при
необхідності вмикати та вимикати
електрозабезпечення ліфтів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно зі ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Факт надання позивачем відповідачеві
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку (ОДЗ) за загальний період з
січня 2009 року по вересень 2013 року на
загальну суму 22535,16 грн.
підтверджується складеними між
сторонами актами виконаних робіт в
березні, серпні, вересні, листопаді 2009
року; червні, липні, серпні, вересні,
жовтні, листопаді, грудні 2010 року;
січні, лютому, березні, квітні, травні,
червні, липні, серпні, вересні, жовтні,
листопаді, грудні 2011 року; січні,
березні, квітні, серпні 2012 року; актами
про відмову в отриманні актів
виконаних робіт з надання послуг в
серпні, червні, липні, вересні 2013 року
(а.с. 24-65); витягами з Журналу реєстрації
і виконання заявок населення на ремонт
інженерного обладнання №1 (108-169).

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Розмір плати за послуги
диспетчерського зв'язку визначаються
згідно калькуляції на щомісячне
технічне обслуговування
диспетчерського зв'язку та кошторису
витрат на утримання диспетчерської
служби, які додаються (п. 4.1. договору).

Відповідно до розрахунку вартості
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку (ОДЗ) станом на 01.09.2008 року
вартість обслуговування становить 351,50
грн. (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку вартості
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку (ОДЗ) станом на 01.04.2011 року
вартість обслуговування становить 448,27
грн. (а.с. 14).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, п. 2.3 договору сторони домовились,
що відповідач зобов'язується на першу
вимогу позивача, але не пізніше 20-го
числа поточного місяця, сплачувати
вартість послуг диспетчерського
зв'язку згідно укладеного договору.

Плата за послуги диспетчерського
зв'язку перераховується замовником на
рахунок виконавця відповідно до
платіжної вимоги-доручення останнього
(п. 4.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 01.01.2009 року по 01.09.2010 року
позивач надав відповідачеві послуг на
загальну суму 7030,00 грн. (з січня 2009 року
по серпень 2010 року включно, вартість
обслуговування у місяць становить 351,50
грн., 351,50 грн. х 20 місяців).

Згідно поданих суду банківських
виписок по рахунку позивача (а.с. 89-95 та
а.с. 170-187), враховуючи призначення
платежів, вказаних відповідачем,
останнім за період з 01.01.2009 року по
01.09.2010 року сплачено позивачеві 4218,00
грн.

Відтак, борг відповідача перед
позивачем у вказаний період становить
2812,00 грн. (7030,00 грн. - 4218,00 грн.).

У своєму відзиві на позов, поданому
суду першої інстанції 19.12.2013 року,
відповідач зазначав про сплив строку
позовної давності щодо вимог про
оплату заборгованості за період з
01.01.2009 року по 01.09.2010 року. Відповідач
також зазначав, що зі спливом строку
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткових вимог.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частина 1 ст. 261 ЦК України визначає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно відтиску штампу господарського
суду міста Києва позов у даній справі
подано 03.12.2013 року, тобто вже після
закінчення встановленого ст. 257 ЦК
України трирічного строку позовної
давності в частині вимог про стягнення
основного боргу за період з січня 2009
року по вересень 2010 року.

Доводи позивача на те, що строк
позовної давності переривався у
зв'язку зі сплатою відповідачем
позивачеві 01.12.2011 року 351,50 грн. вартості
послуг за січень 2011 року, колегією
суддів відхиляються.

Так, за ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Разом з цим, згідно п. 4.4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» у дослідженні
обставин, пов'язаних із вчиненням
зобов'язаною особою дії, що свідчить
про визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку (частина перша ст. 264 ЦК
України), господарському суду
необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

- письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

- підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

Колегія суддів вважає, що сплата
відповідачем позивачеві 01.12.2011 року 351,50
грн. вартості послуг за січень 2011 року
не перериває перебіг позовної давності
згідно ст. 264 ЦК України з урахуванням п.
4.4.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»,
оскільки така сплата є періодичним
платежем згідно умов договору і може
свідчити про визнання відповідачем
боргу лише за січень 2011 року, а не за
весь період дії договору.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення; сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла до висновку про наявність
підстав для застосування наслідків
спливу строку позовної давності щодо
вимог позивача про стягнення з
відповідача боргу за період з 01.01.2009
року по 01.09.2010 року на суму 2812,00 грн., що є
підставою для відмови позивачу в
позові у вказаній частині.

При цьому, висновок суду першої
інстанції про застосування наслідків
спливу строку позовної давності щодо
вимог позивача про стягнення з
відповідача боргу за період з 01.01.2009
року по 01.09.2010 року на суму 7381,50 грн.
(21х351,50 грн.) колегія суддів вважає
необґрунтованим, оскільки місцевим
господарським судом не враховано
здійснених відповідачем оплат в сумі
4218,00 грн. у вказаний період (згідно
поданих суду банківських виписок по
рахунку позивача, враховуючи
призначення платежів, вказаних
відповідачем, а.с. 89-95 та а.с. 170-187).

Крім цього, відповідно до ст. 266 ЦК
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Отже, враховуючи пропуск позивачем
строків позовної давності до основної
вимоги в частині стягнення боргу за
період з 01.01.2009 року по 01.09.2010 року,
позовна давність сплила і до
додаткових вимоги, зокрема, вимог про
стягнення 120,76 грн. пені (за
січень-червень 2009 року), 84,36 грн. 3%
річних (за грудень 2009 року) та 344,47 грн.
втрат від інфляції (за січень 2009 року по
вересень 2010 року), а тому вказані
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

При цьому, місцевим господарським
судом необґрунтовано відмовлено в
позові в частині стягнення 142,71 грн.
втрат від інфляції у вересні 2010 року,
оскільки відповідачем заявлено про
застосування наслідків спливу
позовної давності у даній справі саме
за період з 01.01.2009 року по 01.09.2010 року,
тобто без включення вересня 2010 року.

Одночасно, матеріали справи свідчать,
що позивачем за період з вересня 2010
року по вересень 2013 року включно надано
відповідачеві послуг на загальну суму
15505,16 грн. (з вересня 2010 року по березень
2011 року включно вартість послуг
становила 351,50 грн., з квітня 2011 року по
серпень 2013 року включно вартість
послуг становила 448,27 грн., у вересні 2013
року вартість послуг становила 44,83
грн.).

Згідно поданих суду банківських
виписок по рахунку позивача (а.с. 89-95 та
а.с. 170-187), враховуючи призначення
платежів, вказаних відповідачем,
останнім за період з вересня 2010 року по
вересень 2013 року включно сплачено
позивачеві 7039,66 грн.

Відповідачем не надано суду доказів в
порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України на
підтвердження здійснення розрахунку з
позивачем за надані останнім послуги
повному обсязі, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача боргу за
надані послуги за період з вересня 2010
року по вересень 2013 року включно
підлягають частковому задоволенню в
сумі 8465,50 грн. (15505,16 грн. - 7039,66 грн.).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно ст.
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи факт прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання перед позивачем, а також
положення ст. 625 ЦК України, колегія
суддів дійшла до висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача 320,13 грн. втрат
від інфляції та 809,25 грн. 3% річних за
загальний період з вересня 2010 року по
вересень 2013 року включно.

Враховуючи зазначене, колегія суддів,
керуючись ст.ст. 103, 104 ГПК України,
скасовує рішення господарського суду
міста Києва від 04.02.2014 року у справі
№910/23487/13 в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення 4569,50
грн. основного боргу та 142,71 грн.
інфляційних втрат та приймає в цій
частині нове рішення суду про
задоволення вимог про стягнення 4569,50
грн. основного боргу та 142,71 грн.
інфляційних втрат. В решті рішення
господарського суду міста Києва від
04.02.2014 року у справі №910/23487/13 підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суд
апеляційної інстанції розподіляє
судові витрати.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району міста Києва» на
рішення господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 року у справі №910/23487/13
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04.02.2014 року у справі
№910/23487/13 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення
викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада»
(ідентифікаційний код 30300272, адреса: 02068,
м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3) на
користь комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва» (ідентифікаційний код
31722755, адреса: 02091, м. Київ, Харківське
шосе, буд. 148-А) 8465,50 грн. основного боргу,
320,13 грн. втрат від інфляції, 809,25 грн. 3%
річних та 1274,20 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити».

4. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада»
(ідентифікаційний код 30300272, адреса: 02068,
м. Київ, вул. Г. Ахматової, буд. 3) на
користь комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва» (ідентифікаційний код
31722755, адреса: 02091, м. Київ, Харківське
шосе, буд. 148-А) 676,53 грн. судового збору
за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

6. Справу №910/23487/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз