ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року
Справа № 915/310/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
компанія "Ірлен" /пров. Парусний, 11-А/1, м.
Миколаїв, 54025/

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" /вул.
О.Сизоненка, 5, м. Баштанка, Миколаївська
обл., 56100/

про стягнення 1202462,10 грн.

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Бондаренко І.О.

від відповідача: Лушников В.П.

CУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача про стягнення з останнього
840419,01 грн. основного боргу, 630440,25 грн.
пені, 10975,97 грн. інфляційних втрат, 460,50
грн. 20% річних, 690,75 грн. процентів
комерційного кредиту та 460,50 грн.
процентів за користування чужими
коштами.

31.03.2014 позивач подав до суду заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить суд стягнути з
відповідача 840419,01 грн. основного боргу,
54178,24 грн. пені, 16084,33 грн. інфляційних
втрат, 83365,86 грн. 20% річних, 125048,80 грн.
процентів комерційного кредиту та 83365,86
грн. процентів за користування чужими
коштами.

Господарський суд прийняв дану заяву
позивача до розгляду.

Заявлений позов позивач обґрунтовує
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати товару,
переданого йому позивачем за договором
купівлі-продажу товару від 25.03.2013 №
2503/02, укладеним між сторонами.

Відповідач визнав позов позивача
в частині суми основного боргу, пені та
інфляційних втрат. Щодо решти позовних
вимог відповідач заперечив, мотивуючи
це тим, що усі інші заявлені до
стягнення нарахування підпадають під
визначення пені, а тому їх сукупне
стягнення з відповідача суперечить ст.
61 Конституції України. Крім того, п. 8.7.
договору не відповідає ст. 611 ЦК
України, оскільки у даному випадку
змінюється не умова зобов'язання, а
предмет договору.

Ухвалою суду від 13.03.2014 провадження у
справі було порушено, позовна заява
прийнята до розгляду, розгляд справи
призначений на 03.04.2014 о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 03.04.2014 судом
оголошувалась перерва до 14.04.2014 о 16 год.
00 хв. У судовому засіданні 14.04.2014 судом
оголошувалась перерва до 16.04.2014 о 16 год.
00 хв. 16.04.2014 о 16 год. 00 хв. судове
засідання у справі не відбулось,
сторони були належним чином
повідомлені про перенесення судового
засідання у справі на 18.04.2014 об 11 год. 00
хв.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення присутніх
представників учасників судового
процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2013 між сторонами був укладений
договір купівлі-продажу товару № 2503/02
(далі - договір), в якому сторони
визначили умови купівлі-продажу
насіння та засобів захисту рослин (далі
- товар).

Згідно з п.п. 2.1., 2.4., 3.2., 3.3. договору:

- найменування та асортимент товару,
його кількість, ціна та загальна
вартість, а також термін поставки
товару визначається у додатку
(додатках) до даного договору, які є
його невід'ємною частиною;

- підписання видаткових накладних
обома сторонами, що виписані в період
дії даного договору, засвідчує факт
передачі разом з товаром усієї
необхідної документації, що його
стосується, в тому числі сертифікату
якості;

- товар вважається переданим
відповідачу з моменту підписання
видаткових накладних відповідачем;

- днем передачі товару (партії товару)
вважається дата поставки товару на
склад відповідача.

Згідно з п.п. 5.1., 5.3. договору:

- відповідач здійснює оплату партії
товару за ціною, вказаною у додатку
(додатках), що є невід'ємною частиною
цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 524
ЦК України сторони дійшли згоди, що
ціна на товар та загальна сума договору
буде визначатись у додатку (додатках)
до даного договору у національній
валюті України (гривня) та в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті (долар
США), виходячи із курсу продажу долару
США на міжбанківському валютному ринку
України на день підписання даного
договору (чи відповідного додатку
(додатків) до даного договору);

- оплата вартості товару, зазначеної у
відповідному додатку (додатках) до
даного договору, здійснюється згідно
умов та у строки, визначені у
відповідному додатку (додатках) до
цього договору.

Згідно з п.п. 8.6., 8.7. договору:

- у разі несвоєчасної оплати вартості
товару, відповідач відшкодовує
позивачу усі завдані цим збитки, а
також сплачує позивачу пеню у розмірі
0,5% від суми боргу, за кожен день
прострочення, а також 20% річних від
простроченої суми (в порядку ст. 625
Цивільного кодексу України), крім того,
у передбачених законодавством
випадках, відповідач сплачує проценти
за користування чужими грошовими
коштами (ст. 536 ЦК України) в розмірі 20%
річних від вартості отриманого товару,
від дня коли товар мав бути оплачений
до дня його фактичної оплати;

- у разі, якщо відповідач не здійснить
своєчасно попередню оплату товару або
будь-який платіж, або своєчасно не
передасть вексель, позивач має право в
односторонньому порядку розірвати цей
договір, вимагати оплати чи повернення
неоплаченого товару (якщо товар був
переданий), сплати штрафних санкцій або
притримати товар. Крім цього,
вважається, що весь товар, переданий
відповідачу без оплати, був проданий з
відстрочкою (або розстроченням)
платежу із строком оплати - відповідно
до дати останнього платежу (п. 1.1.
додатку 2), на умовах комерційного
кредиту, згідно з ст. 1057 ЦК України.
Проценти за користування комерційним
кредитом встановлюються в розмірі 30
відсотків річних та сплачується
відповідачем за період з дня отримання
товару до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 11.1. договору договір
діє з моменту його підписання і
скріплення печатками обома сторонами
до 31.12.2013, а в частині виконання
сторонами своїх зобов'язань за цим
договором - до моменту повного
виконання сторонами обов'язків по
договору.

Додатками №№ 1 - 4 від 25.03.2013 до договору
сторони передбачили, що загальна
вартість товару становить 1050523,76 грн.

Пунктами 1. додатків №№ 1-3 до договору
сторони передбачили, що відповідач
оплачує вартість товару в сумі 1048423,76
грн. наступним чином:

- оплата товару в розмірі 20% від
вартості товару відповідач здійснює до
29 березня 2013 року;

- оплата товару в розмірі 80% від
вартості товару відповідач здійснює
до 01 жовтня 2013 року.

Пунктом 1 додатку № 4 до договору
сторони передбачили, що відповідач
оплачує вартість товару в сумі 2100 грн.
наступним чином:

- оплата товару в розмірі 20% від
вартості товару відповідач здійснює до
26 квітня 2013 року;

- оплата товару в розмірі 80% від
вартості товару відповідач здійснює
до 15 вересня 2013 року.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 1050523,76 грн., що підтверджується
видатковими накладними від 26.03.2013 №№
151-153, від 05.04.2013 № 239 та від 22.04.2013 № 379,
довіреностями від 26.03.2013 № 129, від 05.04.2013
№ 130 та від 22.04.2013 № 131, рахунками на
оплату від 25.03.2013 № 00000201, від 25.03.2013 №
00000202, від 26.03.2013 № 00000203 та від 22.04.2013 №
00000308, поясненнями позивача та
визнається відповідачем.

Проте, відповідач свої зобов'язання за
договором в частині оплати вказаного
товару виконав частково, сплативши
позивачу лише 210104,75 грн., що
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків між сторонами
станом на 21.03.2014, банківськими
виписками, поясненнями позивача та
визнається відповідачем.

Таким чином, станом на час вирішення
даного спору сума основного боргу
відповідача перед позивачем становить
840419,01 грн., що підтверджується
позивачем та визнається відповідачем.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень,
господарський суд вважає, що позов
позивача підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Як встановлено судом станом на час
вирішення даного спору сума основного
боргу відповідача перед позивачем
становить 840419,01 грн., а отже позов
позивача в цій частині підлягає
повному задоволенню судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За цих підстав, суд, перевіривши
наданий позивачем розрахунок, вважає,
що позов позивача в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 54178,24 грн. також
підлягає повному задоволенню судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Господарським судом встановлено, що
договором встановлений інший розмір
процентів на рівні 20% річних від
простроченої суми.

За цих підстав, суд, перевіривши
наданий позивачем розрахунок, вважає,
що позов позивача в частині стягнення з
відповідача 20% річних в сумі 83365,86 грн.
та інфляційних втрат в сумі 16084,33 грн.
також підлягає повному задоволенню
господарським судом.

Відповідно до ст. 1057 ЦК України
договором, виконання якого пов'язане з
переданням у власність другій стороні
грошових коштів або речей, які
визначаються родовими ознаками, може
передбачатися надання кредиту як
авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг (комерційний
кредит), якщо інше не встановлено
законом. До комерційного кредиту
застосовуються положення статей 1054-1056
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
положеннями про договір, з якого
виникло відповідне зобов'язання, і не
суперечить суті такого зобов'язання.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, сторони у п. 8.7.
договору передбачили, що у разі, якщо
відповідач не здійснить своєчасно
будь-який платіж вважається, що весь
товар, переданий відповідачу без
оплати, був проданий з відстрочкою (або
розстроченням) платежу із строком
оплати - відповідно до дати останнього
платежу (п. 1.1. додатку 2), на умовах
комерційного кредиту, згідно з ст. 1057 ЦК
України. Проценти за користування
комерційним кредитом встановлюються в
розмірі 30 відсотків річних та
сплачується відповідачем за період з
дня отримання товару до дня його
фактичної оплати.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Отже, ст. 611 ЦК України, на яку
посилається відповідач, не передбачає
виключного переліку правових
наслідків порушення зобов'язання.
Навпаки, дана стаття визначає, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором, в тому числі зміна умов
зобов'язання.

Згідно з ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства. Сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК
України відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За цих підстав, суд, перевіривши
наданий позивачем розрахунок, вважає,
що позов позивача в частині стягнення з
відповідача 30% річних за користування
комерційним кредитом в сумі 125048,80 грн. є
правомірним, а отже підлягає повному
задоволенню господарським судом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 6
постанови від 17.12.2013 № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
роз'яснив, що проценти річних, про які
йдеться у частині другій статті 625 ЦК
України, необхідно відрізняти від
процентів за користування чужими
коштами, передбачених статтею 536
названого Кодексу. Стягнення процентів
річних є заходом відповідальності за
порушення грошового зобов'язання і
одночасно, як зазначалося, способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора, тобто зобов'язанням
сплатити кошти, тоді як проценти,
зазначені у статті 536 ЦК України, - це
плата за користування чужими коштами, в
тому числі безпідставно одержаними,
збереженими грішми (стаття 1214 ЦК
України). Підставами для застосування
до правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК
України). Спільним для цих процентів є
те, що вони нараховуються саме у зв'язку
з користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625 ЦК
України в частині сплати процентів
річних застосовуються за наявності
порушення грошового зобов'язання. Тому,
зокрема, якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 ЦК України), то це не
позбавляє кредитора права звернутися
до боржника з позовом про стягнення як
зазначених процентів, так і трьох
процентів річних (якщо інший їх розмір
не передбачено договором або Законом) -
за наявності порушення боржником
грошового зобов'язання.

З огляду на наведене, враховуючи
стягнення господарським судом з
відповідача процентів комерційного
кредиту, господарський суд вважає, що
стягнення з відповідача ще одних
процентів за цей же період за
користування чужими коштами не
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства України,
передбаченим у ст. 3 ЦК України, зокрема
справедливості, добросовісності та
розумності, а тому у позові позивача в
частині стягнення з відповідача
процентів за користування чужими
грошовими коштами господарський суд
вважає необхідним відмовити.

Господарський суд не приймає до уваги
доводи відповідача, що 3% річних від
простроченої суми, проценти за
користування чужими грошовими коштами
та проценти комерційного кредиту
підпадають під визначення пені з
підстав того, що вони не грунтуються на
нормах господарського та цивільного
законодавства України.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати підлягають покладенню на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49,
82, 82-1, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Баштанська
сільськогосподарська
машинно-технологічна станція" (вул.
О.Сизоненка, 5, м. Баштанка, Миколаївська
обл., 56100, код 30126517) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
компанія "Ірлен" (пров. Парусний, 11-А/1, м.
Миколаїв, 54025, код 30625601) 840419 (вісімсот
сорок тисяч чотириста дев'ятнадцять)
грн. 01 коп. основного боргу, 54178
(п'ятдесят чотири тисячі сто сімдесят
вісім) грн. 24 коп. пені, 16084 (шістнадцять
тисяч вісімдесят чотири) грн. 33 коп.
інфляційних втрат, 83365 (вісімдесят три
тисячі триста шістдесят п'ять) грн. 86
коп. 20% річних, 125048 (сто двадцять п'ять
тисяч сорок вісім) грн. 80 коп. процентів
комерційного кредиту та 22381 (двадцять
дві тисячі триста вісімдесят одна) грн.
92 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробнича
компанія "Ірлен" (пров. Парусний, 11-А/1, м.
Миколаїв, 54025, код 30625601) з Державного
бюджету України судовий збір в сумі 5620
(п'ять тисяч шістсот двадцять) грн. 11
коп., сплачений платіжним дорученням
від 11.03.2014 № 149.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 24.04.2014.

Суддя

Д.О.Бездоля