ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014л р.
Справа № 904/9140/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Широбокової
Л.П. - доповідач,

суддів: Пруднікова В.В., Чус О.В.
(зміна складу колегії суддів відбулася
на підставі розпорядження секретаря
судової палати Кузнєцової І.Л. від
07.04.2014р.)

при секретарі: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Якименко А.Д. представник,
довіреність № б/н від 09.12.13;

від позивача: Трофименко В.В.
представник, довіреність № б/н від
09.12.13;

від відповідача: Павленко М.А.
представник, довіреність № 11 від 24.01.14;

від відповідача: Василенко О.В.
представник, довіреність № б/н від
01.01.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строй-Експрес", м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 28.01.2014р. у справі №904/9140/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю будівельної компанії

"Посейдон", м. Підгороднє
Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строй-Експрес",

м. Дніпропетровськ

про стягнення 351 654, 57 грн

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.01.2014р.
у справі №904/9140/13 (суддя Васильєв О.Ю.)
позовні вимоги задоволені у повному
обсязі. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Строй-Експрес" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
будівельної компанії "Посейдон"
заборгованість - 293 932,03 грн, пеню - 22 591,62
грн, інфляційні втрати - 10
875,49 грн, 3% річних - 24 255,43 грн та 7 033,10 грн
витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із зазначеним
рішенням, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Строй-Експрес"
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати як
прийняте з порушенням норм
матеріального права, провадження у
справі припинити. В обґрунтування
апеляційної скарги посилається на те,
що суд неправильно застосував норми
матеріального права при вирішенні
питання про стягнення пені, оскільки
строк позовної давності по пені
Позивачем був пропущений та суд за
заявою Відповідача про його
застосування мав відмовити в позові в
частині стягнення пені. Крім того,
судом було неповно з`ясовано обставини,
що мають значення для справи,
внаслідок чого прийняте незаконне
рішення в частині стягнення боргу.
Вважає своє зобов`язання в цій частині
припиненим внаслідок зарахування
зустрічних однорідних вимог, про що ним
було надіслано Позивачу заяву від
13.01.2014р. №09.

Позивач проти апеляційної скарги
заперечив з огляду на
необґрунтованість доводів апелянта,
вважає рішення суду правомірним,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.
Зазначив, що «помилковість»
перерахування коштів Відповідачем на
рахунок Позивача є намаганням
Відповідача уникнути зобов`язань по
оплаті заборгованості по договору
№03-26/04/10 від 26.05.2010р. Вказав на існуючу
заборгованість Відповідача по
зазначеному договору у сумі 293
932,03 грн та по договору №19-04/10-П від
19.04.2010р. - 290 016,40 грн. Крім того, Позивач
звернув увагу суду на той факт, що строк
позовної давності по помилково
перерахованим на думку Відповідача
коштам сплив, що унеможливлює
зарахування зустрічних вимог згідно п.4
ч.1 ст. 602 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.05.2010р. між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Строй-Експрес" -
генпідрядник (надалі - Відповідач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю Будівельна компанія
"Посейдон" - підрядник (надалі - Позивач)
був укладений договір №03-26/04/10 (надалі
- Договір) строком дії протягом одного
року з моменту підписання, проте не
менше часу існування господарських
зобов`язань, що виникли на підставі
Договору. До Договору сторонами були
укладені додаткові угоди №1 від 25.06.2010р.
та №2 від 01.07.2010р., якими сторони
узгодили певні види робіт та їх
вартість.

Відповідно до п. 1 Договору Позивач
зобов'язався виконати за завданням
Відповідача будівельні роботи з
реконструкції об'єктів за адресою: м.
Цюрупінськ Херсонської області, вул.
Промислова, 1, 15, а Відповідач
зобов'язався забезпечити
фінансування робіт та оплатити
виконані підрядником роботи.

Згідно з п.2.1. Договору загальна сума
договору складає 163296,00 грн, в
т.ч. ПДВ - 27216, 00 грн; договірна ціна
робіт є динамічною (формується на
підставі актів виконаних робіт) є
невід'ємною частиною договору (додаток
№1). Загальна сума договору, зазначена
в п.2.1. Договору, уточнюється за
фактично виконаним об'ємом робіт
згідно підписаних актів виконаних
робіт. Згідно додаткових угод сума
договору була збільшена на 22137,43 грн та
на 630 000,00 грн.

На виконання умов Договору
Позивачем були виконанні роботи на
загальну суму 293932,03 грн, що
підтверджується актами приймання
виконаних робіт форми КБ-2в за листопад
2010 року відповідно на суму 163296,00 грн,
22137,43 грн та 108498,60 грн, які підписані
сторонами без зауважень (а.с.15-19).

Згідно з п.3.1. Договору Відповідач
зобов`язаний не пізніше 3-х днів до
початку виконання робіт перерахувати
Позивачу аванс у розмірі 90000,00 грн для
придбання та доставки необхідних
матеріалів до місця виконання робіт та
початку виконання робіт. Кінцеву суму
за виконані роботи Відповідач оплачує
Позивачу не пізніше 15-ти днів з моменту
підписання акту виконаних робіт.

Отже, між сторонами склалися
правовідносини підряду та згідно ст.837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. В силу ст. 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(ст. 525 Цивільного кодексу України).

Натомість, Відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань, виконані
Позивачем роботи не оплатив, на час
звернення до суду заборгованість
становила 293 932,03 грн, що не
заперечувалося Відповідачем.

Відповідач направив позивачу заяви
№08 та №07 від 13.01.2014р. про сплату
грошового зобов'язання відповідно на
суму 230 353,60 грн та 200 000,00 грн та до
винесення оспорюваного рішення суду
від 28.01.2014р. надіслав Позивачу заяву
про зарахування однорідних зустрічних
вимог №09 від 13.01.2014р., в якій зазначив
про існуючу заборгованість перед
Позивачем по Договору у сумі 293 932,03 грн
та заборгованість Позивача перед ним у
загальній сумі 430 353,60 грн, з яких 200 000,00
грн по договору №19-04/10-П від 19.04.2010р.
(строк виконання не встановлений) та 230
353,60 грн - помилково перераховані
Відповідачем на рахунок Позивача
кошти, що не були повернуті. З метою
припинення взаємних зобов`язань
Відповідач заявив про застосування
механізму, передбаченого ст. 601
Цивільного кодексу України (а.с. 79).

Судом першої інстанції не було
взято до уваги зазначену заяву про
зарахування зустрічних однорідних
вимог. У рішенні судом зазначено, що
заява була направлена Позивачу після
порушення провадження у справі та
Позивач висловив свою незгоду із
зарахуванням внаслідок відсутності
заборгованості перед Відповідачем, під
час судового засідання 28.01.2014р. заявив
про застосування позовної давності до
вимог Відповідача.

Втім, колегією суддів встановлено,
що матеріали справи на час винесення
рішення суду не містять жодних
письмових заперечень позивача проти
зазначеної заяви про зарахування
зустрічних однорідних вимог та заяви
про застосування позовної давності. В
протоколі судового засідання, на який
послався суд в своєму рішенні,
зазначено, що усні заяви та клопотання
не заявлялися. Жодних посилань на
заперечення відповідача чи заяву про
застосування позовної давності
протокол судового засідання не
містить. Отже, всупереч положенням ч. 3
ст. 267 Цивільного кодексу України, суд
першої інстанції вказав на пропуск
позовної давності без заяви сторони у
справі.

Щодо заяви про зарахування
зустрічних однорідних вимог слід
зазначити наступне.

Статтею 203 Господарського кодексу
України передбачено, що господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони. Аналогічне положення
міститься і в ч. 1 ст. 601 Цивільного
кодексу України, якою передбачено, що
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

В п. 31 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування норм
Цивільного та Господарського кодексів
України" №01-8/211 від 07.04.2008р. зазначено,
що заява однієї сторони про
зарахування зустрічної однорідної
вимоги є одностороннім правочином,
який має наслідком припинення
зобов'язань. Якщо друга сторона вважає,
що заява першої сторони є нікчемним
правочином, а відтак не припиняє
зобов'язання (наприклад, за відсутністю
зобов'язання другої сторони або в разі
недопустимості зарахування зустрічних
вимог згідно з частинами четвертою,
п'ятою статті 203 Господарського кодексу
України, статтею 602 Цивільного кодексу
України), то друга сторона вправі
звернутися до суду з позовом про
примусове виконання зобов'язання
першою стороною в натурі або про
застосування інших способів захисту,
встановлених законом.

Статтею 204 ЦК України передбачено
презумпцію правомірності правочину та
визначено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або він не
визнаний судом недійсним.

Аналогічна правова позиція
викладена також в Постановах Вищого
господарського суду України від
05.03.2014р. у справі №922/3683/13, від 18.12.2013р. у
справі №20/5005/10622/2012.

Доказів звернення до суду із позовом
про визнання правочину, оформленого
заявою Відповідача про зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму 293
932,03 грн, недійсним Позивачем не надано.
На час розгляду справи такий правочин
судом недійсним не визнаний.

Доводи позивача в цій частині судом
відхиляються, оскільки, як було
зазначено вище, заява про застосування
позовної давності повинна подаватися
стороною до прийняття рішення у справі
(ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).
Такої заяви позивачем до суду першої
інстанції щодо зустрічної позовної
заяви подано не було. Щодо заперечень
по суті самої заяви, то як вбачається із
наданих позивачем документів за
договором №19-04/10-П від 19.04.2010р. були
виконані та прийняті роботи на суму
1453646,40 грн. Роботи на суму 520016,40 грн (акт
за серпень 2010р. - а.с.134-136) до цього часу
позивачем не здані, а відповідачем не
прийняті, акт не підписано. Отримання
коштів, за якими здійснено залік,
позивачем не заперечується.

З огляду на встановлене, заява про
зарахування зустрічних однорідних
вимог на суму 293 932,03 грн є чинним
правочином, та зобов'язання
відповідача в цій частині є
припиненими (ч. 1 ст. 601 Цивільного
кодексу України).

Вказана заява була направлена
стороні після порушення провадження у
справі, то провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України та
апеляційний суд в цій частині
погоджується з доводами апелянта.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено,
договором або законом.

Пунктом 9.2. Договору сторони
узгодили, що у випадку затримки
розрахунків за виконані роботи
Відповідач виплачує Позивачу пеню за
кожний день прострочення у розмірі 0,5%
від суми заборгованості, але не більше
2-х облікових ставок НБУ від суми
прострочення платежу (а.с.9-12).

Позивач просив стягнути з
Відповідача пеню у сумі 22 591,62 грн за
період з 15.12.2010р. по 15.06.2011р. З
урахуванням кількості днів
відстрочення платежу відповідно до п.
3.3. Договору та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України Позивачем вірно
визначено період прострочення та
розмір пені.

Статтею 258 Цивільного кодексу України
передбачена спеціальна позовна
давність в один рік для вимог про
стягнення пені.

З урахуванням заяви Відповідача
про застосування позовної давності
щодо пені (а.с. 49), а також враховуючи
норму ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу
України та дату звернення Позивача із
позовом до суду (22.11.2013р.), апеляційний
суд приходить до висновку, що позовна
давність за вимогами про стягнення
пені за заявлений період спливла. Сплив
позовної давності є підставою для
відмови у стягнення пені в сумі 22
591,62 грн.

Суд першої інстанції не повно
дослідив питання позовної давності
щодо вимог про стягнення пені та в цій
частині прийняв неправомірне рішення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних з простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних за загальний період
прострочення з 16.12.2010р. по 15.09.2013р. у сумі
24 255,43 грн та інфляційні втрати з
урахуванням індексу інфляції за січень
2011 року - серпень 2013 року у сумі 10 875,49
грн. Перевіривши розрахунки, колегія
суддів вважає їх такими, що
відповідають обставинам справи та
чинному законодавству, вказані вимоги
правомірно задоволені судом першої
інстанції.

З урахуванням наведеного, судом
першої інстанції були порушені норми
матеріального права, внаслідок чого
суд дійшов невірного висновку щодо
стягнення пені та боргу та прийняв
неправомірне рішення в цій частині.
Таке рішення відповідно до п.4 ч.1 ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України підлягає скасуванню частково.
В частині стягнення боргу - 293 932,03 грн
провадження у справі підлягає
припиненню, в частині стягнення пені 22
591,62 грн в позові слід відмовити. В решті
рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі та апеляційній
скарзі підлягають віднесенню на
сторони пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Строй-Експрес" задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.01.2014р.
у справі №904/9140/13 скасувати частково в
частині стягнення боргу - 293 932,03 грн та
пені - 22 591,62 грн, виклавши резолютивну
частину в наступній редакції:

"В частині стягнення боргу 293 932,03 грн
провадження у справі припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строй-Експрес" - 49000,
м. Дніпропетровськ, вул.
Виконкомівська, 24А-2,
(п/р невідомі) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
будівельної компанії "Посейдон" - 52 001,
м. Підгороднє Дніпропетровського
району Дніпропетровської області, вул.
Шосейна, 78; (п/р
невідомі) інфляційні втрати - 10 875,49
грн (десять тисяч вісімсот сімдесят
п`ять грн 49 коп), 3% річних - 24
255,43 грн (двадцять чотири тисячі двісті
п`ятдесят п`ять грн 43 коп), судовий збір
за розгляд позовної заяви - 6 581,26 грн
(шість тисяч п`ятсот вісімдесят одну
грн 26 коп).

В решті позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю будівельної компанії
"Посейдон" - 52001, м. Підгороднє
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, вул.
Шосейна, 78; (п/р
невідомі) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Строй-Експрес" - 49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська,
24А-2, (п/р невідомі)
судовий збір по апеляційній скарзі - 3
164,90 грн (три тисячі сто шістдесят
чотири грн 90 коп).

Виконання постанови щодо видачі
наказів доручити господарському суду
Дніпропетровської області.

Припинити стягнення за наказом від
10.02.2014р. у справі №904/9140/13.

Постанова набирає чинності з дати її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови складено
11.04.2014р.

Головуючий суддя
Л.П. Широбокова

Суддя
В.В. Прудніков

Суддя
О.В. Чус