ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 925/174/14

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді Грачова В.М.,
при секретарі Луговій І.В., за участю
представників сторін: позивача - ОСОБА_1
за довіреністю, відповідача-1 - Смаглія
В.М. за довіреністю, відповідача-2 -
Новіка В.І. за довіреністю, третьої
особи - не з'явились, у відкритому
судовому засіданні, в приміщенні суду в
м. Черкаси, розглянувши справу за
позовом ОСОБА_4 до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробнича фірма "Муза" ЛТД"
(далі - відповідач-1), публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та кредит", третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5
про визнання недійсним договору
іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4, як учасник товариства
з обмеженою відповідальністю
"Науково-виробнича фірма "Муза" ЛТД",
звернувся в господарський суд
Черкаської області з позовною заявою
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" (відповідач-1),
публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та кредит" (відповідач-2),
в якій просив суд визнати недійсним
договір іпотеки № 2356 від 26.08.2008 року,
укладений між відповідачами,
посвідчений приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований у
реєстрі за № 13701, з мотивів перевищення
третьою особою ОСОБА_5, як директором
відповідача-1 своїх посадових
повноважень при вчиненні цього
правочину. Укладенням спірного
договору іпотеки директор товариства
перешкодив діяльності товариства та
порушив права і законні інтереси
учасників товариства, зокрема і
позивача.

Ухвалою суду від 08.02.2014 року, за
ініціативою позивача, залучено до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідачів
- фізичну особу ОСОБА_5.

В засіданні суду представник позивача
позов з підстав, викладених в позовній
заяві підтримав і просив суд
задовольнити, відповідач-1 позов визнав
повністю.

Відповідач-2 подав письмовий відзив на
позов (вх. № 6903 від 20.03.2014 року, а.с. 33-34)
із якого вбачається, що відповідач
позов не визнав і просив суд в
задоволенні позову відмовити з мотивів
його необґрунтованості і
безпідставності. В засіданні суду
представник відповідача-2 проти
задоволення позову заперечував з
урахуванням мотивів, викладених у
письмових відзиві.

Третя особа - ОСОБА_5 - письмові
пояснення на позов не подав, в
засідання суду повторно безпідставно
не з'явився, явку свого представника не
забезпечив. Відповідно до ст. 75 ГПК
України, справу розглянуто без його
участі за наявними в ній матеріалами.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в справі
письмові докази та оцінивши їх у
сукупності, суд в задоволенні позову
відмовляє повністю з наступних
підстав.

26.08.2008 року між відкритим акціонерним
товариством "Банк "Фінанси та кредит" в
особі керуючого філією "Полтавське РУ"
ВАТ "Банк "Фінанси та кредит"
правонаступником якого є відповідач-2,
як банком, та третьою особою -
громадянином ОСОБА_5, як позичальником,
укладено кредитний договір № 2356-ЧД
(далі - кредитний договір). Відповідно
до пунктів 2.1., 3.2., 4.3. цього договору,
банк надає позичальнику в тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
поворотності, строковості, платності
кредитні кошти в сумі 100000 доларів США, з
оплатою по процентній ставці 14% річних,
повернення кредиту та процентів
здійснюється щомісячно, згідно з
графіком, зазначеним в додатку № 1 до
договору, з кінцевим строком
повернення кредиту до 25.08.2018 року.

Розділом 5 кредитного договору його
сторони погодили умови забезпечення
кредиту та фінансовий стан
позичальника. Так, згідно з п. 5.1.
кредитного договору, забезпеченням
виконання зобов'язань за цим договором
є застава нерухомості (іпотека):
нежитлове приміщення, що знаходиться
під АДРЕСА_1, загальною площею 92,3 кв. м.,
а саме: приміщення 1-го поверху з № 40-1 по
40-9, № 40-11, № 40-12, що належать
позичальнику на підставі договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, посвідченого приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 07.08.2008 року
за реєстровим № 4695, зареєстрованого в
Державному реєстрі право чинів 07.08.2008
року за реєстраційним № 3067472.
Позичальник зобов'язався у день видачі
кредиту укласти з банком договори
застави (іпотеки) вищезазначеної
нерухомості.

Додатковою угодою № 1 від 16.02.2009 року до
кредитного договору № 2356-ЧД від 26.08.2008
року сторони договору додатково
погодили умови договору щодо порядку
повернення кредиту позичальником.

26.08.2008 року між відкритим акціонерним
товариством "Банк "Фінанси та кредит" в
особі керуючого філією "Полтавське РУ"
ВАТ "Банк "Фінанси та кредит"
правонаступником якого є відповідач-2,
як іпотекодержателем, та відповідачем-1
- товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" в особі директора
ОСОБА_5, як іпотекодавцем, укладено
договір іпотеки № 2356-ЧД (далі -
іпотечний договір). Відповідно до
пунктів 1., 4. іпотечного договору, на
умовах, передбачених цим договором,
іпотекодавець передає в заставу
(іпотеку) іпотекодержателю нерухоме
майно: нежитлове приміщення, що
знаходиться під АДРЕСА_1, загальною
площею 92,3 кв. м., а саме: приміщення 1-го
поверху з № 40-1 по 40-9, № 40-11, № 40-12,
позначене за планом літерою "А-5" (далі -
предмет іпотеки). Зазначене нежитлове
приміщення передається в іпотеку як
забезпечення кредитних ресурсів,
виданих за кредитним договором № 2356-ЧД
від 26.08.2008 року. Договір іпотеки
посвідчено приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстровано у
реєстрі за № 13701, у зв'язку з
посвідченням цього договору іпотеки
нотаріусом накладена заборона
відчуження зазначеного у договорі
предмета іпотеки до припинення
іпотечного договору, заборона
зареєстрована у реєстрі за № 13702. При
посвідченні договору іпотеки
нотаріусом встановлено особу громадян,
які підписали договір, їх дієздатність.

Додатковим договором від 22.10.2008 року до
договору іпотеки № 2356-ЧД від 26.08.2008 року
сторони договору додатково погодили
умови договору щодо умов забезпечення
кредиту. Додатковий договір до
договору іпотеки посвідчено приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстровано у реєстрі за № 16071.

Із Статуту товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" зі змінами,
зареєстрованими 14.09.2006 року,
вбачається, що учасниками товариства є
громадяни України ОСОБА_5, ОСОБА_9,
ОСОБА_4. Виконавчий орган товариства
очолює директор, який вирішує всі
питання діяльності товариства, крім
віднесених до компетенції вищого
органу (зборів учасників), несе повну
відповідальність за результати його
діяльності і, при цьому, без доручення
виступає від імені товариства у
відносинах з державними органами та
іншими юридичними і фізичними особами.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АА №
431209, керівником і підписантом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" є ОСОБА_5

Згідно з протоколом загальних зборів
засновників товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" від 11.08.2008 року, на
порядку денному зборів учасниками
товариства вирішувалось питання про
можливість виступити майновим
поручителем по кредиту ОСОБА_5, надати в
іпотеку нерухоме майно, а саме магазин
за адресою: АДРЕСА_1. Заслухавши усіх
учасників, збори одностайно ухвалили
заключити з філією "Полтавське РУ" ВАТ
"Банк "Фінанси та кредит" договір
іпотеки в забезпечення виконання
зобов'язань по кредиту ОСОБА_5 у розмірі
100000 доларів США, право підпису договору
іпотеки надати директору підприємства
ОСОБА_5 На зборах були присутні ОСОБА_5,
ОСОБА_9, ОСОБА_4, що становить 100% голосів,
протокол загальних зборів підписаний
усіма учасниками.

Отже, предметом спору, що розглядається
у даній справі є заявлені позивачем
позовні вимоги про визнання недійсним
договору іпотеки № 2356-ЧД від 26.08.2008 року
з мотивів вчинення його директором
товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД" з перевищенням своїх
повноважень, тобто без врахування
волевиявлення позивача, всупереч меті
діяльності товариства, з порушенням
прав і законних інтересів учасників
товариства. Крім того, контрагентами за
договором іпотеки та кредитним
договором виступають пов'язані особи,
із чого, на думку позивача, слідує, що
підписання договору іпотеки є
наслідком зловмисної домовленості
сторін.

Спірні правовідносини сторін за
правовою природою віднесені до
договірних зобов'язань кредиту,
застави і корпоративних відносин,
загальні положення про кредит, як
окремий вид зобов'язань, визначені
параграфом 2 глави 71, а також розділами
IV, V та ст.ст. 346, 347 ГК України, про
заставу і іпотеку, як окремий вид
застави, - параграфом 6 глави 49, загальні
положення про правочини визначені
розділом IV книги 1 ЦК України, про
зобов'язання і договір - розділами І і
ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК
України, правові наслідки порушення
зобов'язання, відповідальність за
порушення зобов'язання - главою 51 ЦК
України, розділом V ГК України,
корпоративні права та корпоративні
відносини - главою 18 ГК України. Крім
того, спірні правовідносини сторін
перебувають у сфері регулювання
спеціальних нормативних актів -
Законів України "Про іпотеку", Закону
України "Про господарські товариства".

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. 2
Цивільного кодексу (далі -ЦК) України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки; підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини; способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема,
визнання правочину недійсним.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено право кожного
суб'єкта господарювання на захист
своїх прав і законних інтересів шляхом,
зокрема, визнання наявності або
відсутності прав, визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Статтею 10 Закону України "Про
господарські товариства" визначено
права учасників товариства. Учасники
товариства мають право: а) брати участь
в управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах, за винятком випадків,
передбачених цим Законом; б) брати
участь у розподілі прибутку товариства
та одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивідендів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; в) вийти в
установленому порядку з товариства; г)
одержувати інформацію про діяльність
товариства. На вимогу учасника
товариство зобов'язане надавати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти
товариства про його діяльність,
протоколи зборів; д) здійснити
відчуження часток у статутному
(складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у
товаристві, в порядку, встановленому
законом. Учасники можуть мати також
інші права, передбачені законодавством
і установчими документами товариства.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 167 Господарського
кодексу (далі - ГК) України,
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами. Під корпоративними
відносинами маються на увазі
відносини, що виникають, змінюються та
припиняються щодо корпоративних прав.

Вказаними нормами матеріального права
і Статутом товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Муза" ЛТД", учасником якого є
позивач, не передбачено права учасника
господарського товариства звертатися
до суду за захистом інтересів всього
товариства.

Отже, до складу повноважень учасника
господарського товариства при
реалізації своїх корпоративних прав не
відноситься право визнавати
недійсними правочини, що були укладені
самим господарським товариством, за
винятком коли він уповноважений на це
відповідним товариством. Крім того,
учасник товариства не наділений
суб'єктивним правом щодо здійснення
повноважень власника майна товариства,
а тому спірний договір іпотеки не
порушує його прав.

Частинами 1, 2 статті 92 ЦК України
визначено, що юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону, порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом.
Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

За встановлених обставин справи
повноваження директора товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробнича фірма "Муза" ЛТД"
ОСОБА_5 на укладення спірного договору
іпотеки підтверджені рішенням
загальних зборів засновників і
Статутом цього товариства.

Пунктом 51 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24.10.2008 року № 13 "Про
практику розгляду судами
корпоративних спорів", судам
роз'яснено, що законом не передбачено
право акціонера (учасника)
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. На цій підставі
господарським судам належить
відмовляти акціонерам (учасникам)
господарського товариства в
задоволенні позову про укладення,
зміну, розірвання чи визнання
недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК, якщо
акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Частиною 1 ст. 232 ЦК України визначено,
що правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Згідно з п. 3.10. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними", у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Фактів зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною за обставин вчинення спірного
договору іпотеки позивачем не
наведено, судом під час розгляду справи
не встановлено.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, на
які посилається позивач, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Суперечності спірного правочину
вищенаведеним нормам законодавства чи
підтвердження інших фактів його
недійсності під час розгляду справи не
встановлено, тому підстав визнання
його недійсним, відповідно до ч.ч. 1, 3, 5
ст. 203, ч. 1 ст. 215, 232 ЦК України, суд не
вбачає.

При вирішенні даного спору судом також
враховуються роз'яснення Пленуму
Вищого господарського суду України,
дані господарським судам у постановах
№ 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення",
№ 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи", роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, дані в
постанові від 06.11.2009 року № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними".

За змістом статей 43 ч. 3, 47, 43 ГПК України:

господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства;

судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи;

господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України,
було запропоновано сторонам подати
докази в обґрунтування позову і
заперечень проти нього, брати участь в
засіданнях суду, вони своїми правами
скористались на свій розсуд, подали всі
наявні у них докази і на їх підставі
судом прийнято рішення у справі.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року (в
протоколі судового засідання)
відмовлено в задоволенні зави
представника позивача (а.с. 62) про
призначення судової почеркознавчої
експертизи через відсутність дійсної
потреби.

Відтак, з врахуванням обставин справи
та вищенаведених приписів
законодавства суд вважає, що при
обставинах що склалися, обраний
позивачем спосіб захисту своїх прав є
неправомірним, позов необґрунтованим і
недоказаним, тому надає перевагу
запереченням відповідача-2, а в
задоволенні позову з зазначених у
ньому підстав відмовляє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 16.04.2014
року.

Суддя
В.М. Грачов