ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
Справа № 904/8506/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чередка А.Є.
(доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання:
Губенко Ю.Е.

за участі представників сторін:

від позивача: Хізрієв Х.М., наказ № 1-к
від 15.08.96р., директор;

від відповідача: Корольов Г.Л., протокол
№ 152 від 10.01.04, голова правління; Горб
О.В., доручення № б/н від 20.05.13,
представник;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлант", м.
Дніпропетровськ

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013
року у справі № 904/8506/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлант", м.
Дніпроптеровськ

до Обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний", м. Дніпропетровськ

про визнання недійсними договорів
оренди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Атлант" звернулося
до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Обслуговуючого кооперативу
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний" про визнання недійсними
укладених між позивачем та
відповідачем наступних договорів: на
оренду нежитлового приміщення № 1 від
01.03.2000р.; оренди нежитлового приміщення,
що знаходиться у власності орендодавця
від 17.10.2001р.; на оренду нежитлового
приміщення від 28.12.2002р.; оренди
нежитлового приміщення, що знаходиться
у власності орендодавця № 1 від 05.02.2002р.;
оренди нежитлового приміщення, що
знаходиться у власності орендодавця №
1 від 01.03.2002р.; на оренду нежитлового
приміщення від 30.04.2005р.; на оренду
нежитлового приміщення № 1 від 01.01.2005р.;
оренди нежитлових приміщень від
01.01.2006р.; оренди нежитлових приміщень
від 31.12.2008р.

Позовні вимоги обґрунтовувалися
позивачем тим, що відповідач не є
власником нежитлових приміщень, які
передавалися в оренду за спірними
договорами, отже не мав права
розпоряджатися цими приміщеннями, а
договори оренди суперечать ст.ст. 316, 317,
319 ЦК України.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013р.
у справі № 904/8506/13 (суддя Дубінін І.Ю.) в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, ТОВ "Атлант"
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права просить
скасувати оскаржуване рішення та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача в
повному обсязі.

Так, скаржник зазначає в апеляційні
скарзі, що він є стороною оспорюваних
договорів, укладенням яких були
порушені його майнові права, оскільки
сплата позивачем орендної плати
здійснювалась особі, яка не є власником
майна, переданого в оренду, отже
позивач має право на звернення до суду
з позовом про визнання недійсними
таких договорів оренди.

Скаржник вказує, що законодавство СРСР,
яке було чинним на час побудови спірних
нежитлових приміщень, не передбачало
фінансування членами
житлово-будівельного кооперативу
будівництва нежитлових приміщень у
житловому будинку, які не пов'язані з
його обслуговуванням, та відповідно не
передбачало виникнення у кооперативу
права власності на таке приміщення. В
матеріалах справи, також відсутні
належні докази, які-б підтверджували
право власності відповідача на
нежитлові приміщення, які за спірними
договорами були передані в оренду
позивачу, тому висновок суду про
зворотне є необґрунтованим.

На думку скаржника, господарський суд
безпідставно застосував до спірних
правовідносин ст. 384 ЦК України, а також
всупереч ст. 35 ГПК України визнав
встановленими факти, зазначені у
рішенні Державного арбітражу
Дніпропетровської області від 12.12.1988р.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
05.02.2014 року, відновлено строк подання
апеляційної скарги, апеляційну скаргу
ТОВ "Атлант" прийнято до провадження,
розгляд скарги призначено у судовому
засіданні на 25.02.2014 року.

У судовому засіданні по справі
оголошувались перерви з 25.02.2014р. по
18.03.2014р., з 18.03.2014р. по 08.04.2014р. та з 08.04.2014р.
по 15.04.2014р.

У судових засіданнях представники
скаржника доводи апеляційної скарги
підтримали.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу та представники відповідача в
судових засіданнях проти апеляційної
скарги заперечують, вважають
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, прийнятим у
відповідності до фактичних обставин
справи та з правильним застосуванням
норм матеріального і процесуального
права, а апеляційну скаргу скаржника
безпідставною.

Так, відповідач зазначає, що він є
власником нежитлових приміщень, які
передавалися позивачу за спірними
договорами оренди, оскільки
фінансування будівництва усього
житлового будинку, в т.ч. і нежитлових
приміщень, здійснювалося за рахунок
коштів членів житлово-будівельного
кооперативу, а відсутність факту
державної реєстрації нежитлового
приміщення, враховуючи час будівництва
будинку, не може свідчити про
відсутність у відповідача права
власності на нього. Відповідач, також
вказує на пред'явлення позивачем
позову за межами позовної давності, про
застосування якої відповідачем було
заявлено господарському суду, яким
правомірно її було застосовано до
вимог позивача.

15.04.2014р. скаржником заявлено клопотання
про витребування від відповідача
додаткових письмових пояснень та
доказів, яке відхилено апеляційним
судом з огляду на предмет спору у
справі, приписи ч. 1 ст. 101 ГПК України та
надання відповідних усних пояснень
представником відповідача в судовому
засіданні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та повноту з'ясування і доведеність
всіх обставин, що мають значення для
справи, правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті ним рішення,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегія дійшла до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги
ТОВ"Атлант", виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 1
березня 2000 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір № 1
оренди нежитлового приміщення,
відповідно до умов якого позивач
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 204 кв.м. зі
строком оренди до 01.03.2001 року для
використання під магазин.

17 жовтня 2001 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, що знаходиться
у власності орендодавця, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 184 кв.м. зі
строком оренди до 01.01.2005 року для
використання під склад.

28 грудня 2002 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 432 кв.м. зі
строком оренди до 31.12.2003 рокудля
використання під офіс, склад.

5 лютого 2002 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір № 1
оренди нежитлового приміщення, що
знаходиться у власності орендодавця,
відповідно до умов якого позивач
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване у
м. Дніпропетровську по вулиці
Героїв Сталінграду у будинку № 10, на
першому поверсі, загальною площею 386
кв.м. зі строком оренди до 31.12.2003 рокудля
використання під офіс, склад.

1 березня 2002 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір № 1
оренди нежитлового приміщення, що
знаходиться у власності орендодавця,
відповідно до умов якого позивач
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване у
м. Дніпропетровську по вулиці
Героїв Сталінграду у будинку № 10, на
першому поверсі, загальною площею 432
кв.м. зі строком оренди до 31.12.2002 рокудля
використання під офіс, склад.

30 квітня 2005 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якою позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 100 кв.м. зі
строком оренди до 01.09.2005 року для
використання під магазин.

1 січня 2005 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір № 1
оренди нежитлового приміщення,
відповідно до умов якого позивач
прийняв у строкове платне користування
нежитлове приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 432 кв.м. зі
строком оренди до 31.12.2005 рокудля
використання під офіс, склад.

1 січня 2006 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 200 кв.м. для
використання під магазин. Строк оренди
за цим договором становить 5 (п'ять)
років.

31 грудня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлант" та
Житлово-будівельним кооперативом № 68
"Мирний" було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якого позивач прийняв у строкове
платне користування нежитлове
приміщення, розташоване у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, на першому
поверсі, загальною площею 50 кв.м. зі
строком оренди на 11,5 місяців для
використання під офіс, склад.

Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний" в березні 2011 року змінив назву
на Обслуговуючий кооператив
"Житлово-будівельний кооператив № 68
"Мирний", що підтверджується новою
редакцією статуту останнього.

Відмовляючи у задоволенні позову
місцевий господарський суд в т.ч.
виходив з того, що матеріалами справи
підтверджується право власності
відповідача на нежитлові приміщення,
розташовані на першому поверху будинку
№ 10 по вулиці Героїв Сталінграду у м.
Дніпропетровську, однак апеляційний
суд з цим не погоджується, з огляду на
наступне.

Так, відповідно до матеріалів справи,
рішенням Красногвардійської райради
депутатів трудящих № 708 від 23.06.1964р.
було затверджено житлово-будівельний
кооператив № 68, організований
підприємством п/я 186 у відповідності до
Постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів
СРСР від 01.06.1962 р. № 561 "Про
індивідуальне та кооперативне
будівництво".

9 липня 1964 року рішенням виконкому
Дніпропетровської міськради депутатів
трудящих № 397 було затверджено статут
Житлово-будівельного кооперативу № 68
"Мирний" (т. 2а.с. 90-102).

Відповідно до типового статуту
житлово-будівельних кооперативів,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР "Про затвердження
Типового статуту житлово-будівельного
кооперативу" від 10.09.1962р. № 1065 та п.п.3, 6
статуту Житлово-будівельного
кооперативу № 68 "Мирний", що
затверджений рішенням виконкому
Дніпропетровської міськради депутатів
трудящих № 397, яким керувався ЖБК № 68
"Мирний", житлово-будівельний
кооператив утворюється з метою
задоволення особистих потреб членів
кооперативу та їх сімей в житловій
площі, шляхом будівництва
багатоквартирного жилого
будинку/будинків за власні кошти
кооперативу за допомогою державного
кредиту, а також подальшої
експлуатації та управління цим
будинком.

В період будівництва будинку № 10 по
вул. Героїв Сталінграда у м.
Дніпропетровську умови фінансування
визначались Постановою Ради Міністрів
СРСР від 19.11.1964р. № 943 "Про подальший
розвиток кооперативного житлового
будівництва". Пунктами 3 та 4 Постанови
встановлювалось, що за згодою
житлово-будівельних кооперативів в їх
будинках можуть розміщуватись
підприємства торгівлі, громадського
харчування та інші, які фінансуються за
рахунок капітальних вкладень, які
виділяються відповідним
підприємствам, установам і
організаціям, з віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості робіт на баланс підприємств,
установ і організацій, які здійснюють
експлуатацію приміщень. Будбанку СРСР
наказувалось посилити контроль за
використанням за призначенням коштів,
які вносились громадянами на
кооперативне будівництво та не
допускати фінансування за рахунок
коштів кооперативу позаквартальних
споруд та інженерних комунікацій,
приміщень для підприємств торгівлі,
громадського харчування та інші.

Про фінансування нежитлових приміщень
в будинках ЖБК за рахунок держаних
капітальних вкладень свідчать і
Правила кредитування кооперативного
житлового будівництва, затверджені
Будбанком СРСР 12.06.1965р. № 153.

Відповідні Правила кредитування
кооперативного житлового будівництва
встановлювали, що: при визначенні
розміру власних коштів
житлово-будівельного кооперативу, які
підлягають внеску в банк на
будівництво будинків, а також розміру
кредиту треба виходити із вартості
будівництва з урахуванням різниці в
цінах і тарифах, за відрахуванням
вартості затрат по вбудованим
приміщенням (п. 3 Правил); установи
Держбуду СРСР при оплаті актів та
рахунків за виконані роботи та інші
затрати по кооперативному житловому
будівництву повинні перевіряти, щоб в
ці документи не включалися затрати по
будівництву приміщень, призначених для
інших організацій та не допускати
оплати вказаних затрат із особових та
кредитних рахунків кооперативів;
роботи, пов'язані із будівництвом
вбудованих приміщень, оплачуються за
рахунок капітальних вкладень, які
виділяються відповідними державними
або громадськими підприємствами і
організаціями, із віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості вказаних робіт на баланс
підприємств і організацій, які
здійснюють експлуатацію приміщень,
оплата актів та рахунків підрядних
організацій за виконані роботи по
будівництву будинку в частині
вбудованого приміщення здійснюються
із рахунку відповідного управління
виконкому по фінансуванню капітальних
вкладень по державному плану
пропорційно кошторисної вартості
вбудованого приміщення до загальної
кошторисної вартості житлового
будинку (п. 11 Правил).

Таким чином, аналіз діючого на час
створення ОК "ЖБК № 68 "Мирний"
законодавства приводить до висновку,
що за згодою житлово-будівельних
кооперативів в їх будинках могли
розміщуватися підприємства торгівлі,
громадського харчування та інші, які
фінансувалися не за рахунок коштів
кооперативу, а за рахунок капітальних
вкладень, які виділялися відповідним
підприємствам, установам і
організаціям, з віднесенням після
закінчення будівництва будинку
вартості робіт на баланс підприємств,
установ і організацій, які здійснювали
експлуатацію приміщень. При цьому, на
момент створення кооперативу діючим
законодавством не дозволялось
житлово-будівельним кооперативам
будувати нежитлові приміщення для
особистих потреб членів кооперативу та
для господарської діяльності.
Прийнятим в подальшому Житловим
кодексом УРСР 1984р. закріплювалось, що
до житлового фонду не входять
нежитлові приміщення в жилих будинках,
призначені для торгівельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Відсутні у матеріалах справи і докази
щодо фінансування будівництва
нежитлових приміщень, розташованих в
будинку № 10 по вул. Героїв Сталінграда
у м. Дніпропетровську, за рахунок
коштів членів кооперативу, або за
допомогою державного кредиту з
подальшим його поверненням членами
кооперативу у відповідній частині.

Також, згідно з матеріалами справи, 29 та
30 грудня 1965 року державною комісією 5-ти
поверховий житловий будинок по вул.
Дніпропетровській (Героїв Сталінграду)
№ 10 прийнято в експлуатацію за актами
приймання.

По частині будинку з будівельним № 15 на
2 секції загальний об'єм склав 6313 куб.м.,
корисна площа 1615,0 кв.м., житлова площа
1109,0 кв.м., квартир 40, кошторисна
вартість 143,2 т.руб., фактична вартість
142,0 т.руб. (Акт від 29.12.1965 р.) (т. 1а.с. 130-135).

По частині будинку з будівельним № 16 на
4 секції загальний об'єм склав 15468 куб.м.,
корисна площа 2587,0 кв.м., житлова площа
1744,0 кв.м., квартир 64, кошторисна
вартість 286.8 т.руб., фактична вартість
285,0 т.руб. (Акт від 30.12.1965 р.) (т. 1а.с. 123-129).

Виконком Дніпропетровської міськради
депутатів трудящих рішеннями від
11.01.1966р. за № 10 § 6 та № 10 § 7, Акти
держкомісії про приймання в
експлуатацію будинку було затверджено
та надано дозвіл ЖБК № 68 "Мирний"
житловий будинок на 40 квартир площею 1109
кв.м. та на 64 квартири житловою площею
1744 кв.м по вул. Дніпропетровській, 1.
(Героїв Сталінграду, 10) заселити (т. 1а.с.
136, 137).

Таким чином, за даними Актів Державного
приймання будинків
Житлово-будівельному кооперативу № 68
"Мирний" передано 104 квартири корисною
(загальною) площею 4202,9 кв.м. та житловою
площею 2853 кв.м. Інформації про передачу
відповідачу нежитлових приміщень
першого поверху в п'ятиповерховому
будинку, розташованому за адресою:
місто Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграду, будинок 10, вищенаведені
Акти не містять.

Натомість, із даних технічного
паспорту на багатоквартирний житловий
будинок № 10 по вул. Героїв Сталінграду,
який міститься в матеріалах справи (т. 1
а.с. 83-122), вбачається, що загальна площа
вказаного будинку становить 5684,7кв.м., а
житлова - 2645,2кв.м.

Отже, враховуючи вищенаведені норми
чинного законодавства на час створення
кооперативу, відсутність доказів
фінансування кооперативом будівництва
будинку в цілому, розбіжності у даних
щодо загальної та житлової площі
будинку, сам факт наявності Актів
держкомісії про приймання в
експлуатацію будинку не свідчить про
набуття відповідачем права власності
на нежитлові приміщення, розташовані в
будинку № 10 по вул. Героїв Сталінграда
у м. Дніпропетровську.

Не може бути належним доказом
наявності у відповідача права
власності на спірні приміщення і
виписка з облікової книги про
реєстрацію багатоквартирного будинку
КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної
ради від 24.11.2011 року (т. 1 а.с. 79),
відповідно до якої житловий
п'ятиповерховий будинок № 10 по вул.
Героїв Сталінграда у м.
Дніпропетровську у цілому
зареєстровано за Обслуговуючим
кооперативом "Житлово-будівельний
кооператив № 68 "Мирний", оскільки така
реєстрація здійснювалася лише для
обліку житлових будинків згідно з
рішенням міської ради та не є тотожною
державній реєстрації права власності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість здійснюється в порядку,
встановленому Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

У матеріалах справи відсутні докази
державної реєстрації права власності
відповідача на нежитлові приміщення
першого поверху в п'ятиповерховому
будинку, розташованому за адресою:
місто Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграду, будинок 10, відповідно до
вимог вищенаведеного Закону.

Згідно ж з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, апеляційний суд враховує, що
час введення будинку № 10 по вул. Героїв
Сталінграда у м. Дніпропетровську в
експлуатацію не впливає на
необхідність державної реєстрації
права власності на його спірні
нежитлові приміщення у встановленому
законодавством порядку та не може
свідчити про набуття кооперативом
права власності на спірні приміщення
після будівництва будинку, згідно з
діючим на той час законодавством, та
існування такого права власності на
час вирішення спору.

Крім цього, колегія суддів вважає, що
можливість житлово-будівельного
кооперативу мати на праві власності
певне майно, що було передбачено
зокрема ст. 95 ЦК УРСР, не звільняє
відповідача від доведення набуття
права власності на спірні приміщення у
загальному порядку. Наведене
стосується і приписів ст. 384 ЦК України,
яка до того-ж не може застосовуватись
до відносин набуття права власності на
спірне майно в силу ст. 5 ЦК України.

Не можуть бути доказом права власності
на спірне майно і обставини
перебування його на балансі
відповідача, оскільки облік, або
відсутність обліку спірних приміщень
на балансі не може підтверджувати або
спростовувати наявність права
власності на спірні приміщення,
виходячи з того, що баланс є лише формою
бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи, також вбачається,
що призначенням спірних нежитлових
приміщень є розташування об'єктів
торгівлі, отже вони використовувались
підприємствами торгівлі за
призначенням та не відносилися до
загального майна кооперативу, яке
обслуговує житловий будинок, тобто не
були допоміжними приміщеннями будинку,
такими як підвали, горища, сходи,
колясочні тощо, що спростовує
твердження відповідача про
приналежність спірних приміщень до
допоміжних в розумінні положень Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду", які є спільною
сумісною власністю власників квартир у
будинку № 10 по вул. Героїв Сталінграда
у м. Дніпропетровську. Не надано
відповідачем і належних доказів щодо
наявності у спірних приміщень статусу
допоміжних приміщень житлового
будинку.

Не є належним доказом права власності
відповідача на спірні приміщення і
рішення Державного арбітражу
Дніпропетровської області від 12.12.1988р.
по справі № ДЗ-151(т. 1 а.с. 78), яким ЖБК-68
"Мирний" зобов'язано укласти з
Товариством "Промтовари-2" договір
оренди вказаного приміщення під
магазин "Юний технік", оскільки
зазначене рішення не містить ні
фактичних обставин справи, в т.ч. і щодо
права власності кооперативу на спірні
приміщення, ні правових підстав
задоволення позову, отже не може мати
преюдиціального значення для розгляду
даної справи.

Таким чином, відповідачем у справі не
доведено належними та допустимими
доказами наявності в нього права
власності на нежитлові приміщення
першого поверху в п'ятиповерховому
будинку, розташованому за адресою:
місто Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграду, будинок 10.

Разом з цим, з огляду на матеріали
справи, слід дійти до висновку, що саме
відповідач протягом тривалого часу
відкрито, добросовісно та безперервно
володіє спірними приміщеннями, тому
має право на набуття права власності на
них за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, а також те, що
нежитлові приміщення першого поверху в
п'ятиповерховому будинку,
розташованому за адресою: місто
Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграду, будинок 10, на час
укладення спірних договорів та
розгляду справи ні за ким на праві
власності не зареєстровані, що
підтверджується зокрема довідкою КП
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради за №
13235 від 27.10.2011 року (т. 1 а.с. 15),
апеляційний суд вважає, що відсутність
реєстрації за відповідачем права
власності на вказані приміщення не є
достатньою підставою для визнання
недійсними спірних договорів.

Так, в обґрунтування правових підстав
позову позивач вказує на
невідповідність спірних договорів
оренди, в залежності від часу
укладення, вимогамст.ст. 4, 30 Закону
України "Про власність", ст.ст. 316, 317, 319
ЦК України, тому в силу ст. 48 ЦК УРСР,
ст.ст. 203, 215 ЦК України такі угоди мають
бути визнані недійсними, оскільки
орендодавцем спірних приміщень була
особа, яка не була їх власником.

Натомість, норми ст.ст. 4, 30 Закону
України "Про власність", ст.ст. 316, 317, 319
ЦК України не регулюють орендні
правовідносини, визначають загальні
положення про право власності та
відповідно не встановлюють заборон на
передачу в оренду майна особою, яке не є
власником, але фактично володіє таким
майном, а будь-який законний власник
цього майна відсутній.

Згідно ж ст. 256 ЦК УРСР, за договором
майнового найму наймодавець
зобов'язується надати наймачеві майно
у тимчасове користування за плату.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України встановлено,
що за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України,
право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права.

Згідно з ч. 1 ст. 395 розділу ІІ книги
третьої ЦК України, норми якого
апеляційний суд вважає за можливе
застосовувати до спірних
правовідносин в силу ст. 8 ЦК України,
одним з видів речових прав на чуже
майно є право володіння.

Статтею 397 ЦК України, передбачено, що
володільцем чужого майна є особа, яка
фактично тримає його у себе. Фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

Крім цього, апеляційний суд не вбачає у
даному випадку порушення прав та
інтересів позивача у справі внаслідок
укладення спірних договорів, наявність
чого є необхідною передумовою для
судового захисту та задоволення
позову згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України,
ст. 20 ГК України, ст. 1 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, спірні
договори ними були виконані, отже
позивач фактично користувався
переданим в оренду майном у період дії
цих договорів та не заперечував факт їх
вчинення. З врахуванням відсутності
будь-якої особи, за якою були-б
зареєстровані спірні приміщення на
праві власності у період дії спірних
договорів та фактичне користування
позивачем цими приміщеннями
вищенаведене свідчить про відсутність
прав та інтересів позивача, які-б
потребували судового захисту у зв'язку
з укладенням спірних договорів.

Пред'явлення ж даного позову
обумовлено виникненням між сторонами,
вже після закінчення терміну дії
спірних договорів, спору про право
власності на спірні приміщення, тобто
його задоволення не має відношення до
захисту цивільних прав та інтересів
позивача, пов'язаних з користуванням
спірними приміщеннями.

До того-ж, виходячи зі змісту спірних
договорів та приписів ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР,
ч. 2 ст. 236 ЦК України, ч. 3 ст. 207 ГК
України, зазначені договори можуть
бути визнані недійсними лише на
майбутнє, що також свідчить про
неможливість захисту будь-яких прав та
інтересів позивача внаслідок
задоволення позову.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду про
відсутність порушення прав та
інтересів позивача, укладенням спірних
договорів, як однієї з підстав для
відмови у позові.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що
місцевим господарським судом було
помилково застосовано позовну
давність до даних позовних вимог.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

За ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
31.10.2013 року, а останній зі спірних
договорів укладено сторонами 31.12.2008
року, тобто позивачем порушено строк
позовної давності.

При цьому, апеляційний суд вважає
безпідставними доводи позивача про те,
що він дізнався, що відповідач не є
власником переданих в оренду
нежитлових приміщень, розташованих у м.
Дніпропетровську по вулиці Героїв
Сталінграду у будинку № 10, лише на
початку 2011 року з подальшим
підтвердженням у листі КП
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради від
27.10.2011р. за вих. № 13235, оскільки
враховуючи зміст спірних
правовідносин та їх тривалий характер
позивач мав можливість своєчасно
з'ясувати правовий статус спірного
нерухомого майна.

Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідачем заявлено господарському
суду про застосування судом позовної
давності до вимог позивача.

Натомість за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК
України, позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Враховуючи
відсутність порушення цивільних прав
та інтересів позивача, внаслідок
укладення спірних договорів, підставою
для відмови у позові має бути його
необґрунтованість, а не сплив позовної
давності.

Аналогічної точки зору притримується
ВГС України, яка викладена в п. 2.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

Таким чином, не зважаючи на неправильне
застосування місцевим судом норм
матеріального права та недоведеність
обставин, які суд визнав встановленими
при прийнятті рішення, господарський
суд дійшов до вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача, тому
апеляційний суд не вбачає достатніх
підстав, передбачених ст. 104 ГПК України
для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
19.12.2013 року у справі № 904/8506/13.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по
оплаті судового збору за подання
апеляційної скарги слід віднести на
скаржника.

З підстав наведеного та керуючись
ст.ст.49, 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Атлант" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013
року у справі № 904/8506/13- залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013
року у справі № 904/8506/13- залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
А.Є. Чередко

Суддя
Л.А. Коваль

Суддя
Н.В.Пархоменко

Повний текст постанови виготовлено та
підписано22.04.2014 року.