м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства акціонерний банк
"Укргазбанк"до1. Юридичної особи за
законодавством США компанія "Юпітер
Сервіс" 2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Г.Л. Груп"за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороніпозивачаПублічного
акціонерного товариства
"Київ-Одяг"простягнення 242 993 569,10
грн.Головуючий, суддя Бойко Р.В.
Судді: Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача:Мельник М.А.від
відповідача 1:не з'явивсявід
відповідача 2:не з'явивсявід третьої
Обставини справи:
Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк "Укргазбанк" (надалі -
"Банк") звернулося до господарського
суду міста Києва з позовом до Юридичної
особи за законодавством США компанія
"Юпітер Сервіс" (надалі - "Компанія") та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р.Г.Л. Груп" (надалі -
"ТОВ "Р.Г.Л. Груп") про стягнення 242 993 569,10
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач 1 неналежним чином виконує
взяті на себе грошові зобов'язання за
договором уступки права вимоги від
01.04.2009 р., внаслідок чого в останнього
утворилась заборгованість у
загальному розмірі 242 993 569,10 грн. по
оплаті отриманого від позивача права
вимоги до Публічного акціонерного
товариства "Київ-Одяг" за кредитним
договорами №82 від 01.10.2008 р. та №3 від
25.02.2009 р. щодо повернення сум кредитів у
розмірі 236 851 700,00 грн. та сплаті
процентів за користування кредитними
коштами у розмірі 6 141 869,10 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 31.12.2013 р. порушено провадження
у справі, залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - Публічне акціонерне
товариство "Київ-Одяг" (надалі - "ПАТ
"Київ-Одяг"), розгляд справи призначено
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.01.2014 р. у зв'язку із неявкою
представників відповідачів 1, 2 та
невиконанням ними вимог ухвали суду
розгляд справи відкладено на 13.02.2014 р.
13.02.2014 р. через канцелярію суду
представником третьої особи було
подано пояснення за змістом якого
позовні вимоги підтримував, вказував,
що заборгованість ПАТ "Київ-Одяг" за
кредитним договорами №82 від 01.10.2008 р. та
№3 від 25.02.2009 р. перед новим кредитором -
Компанією, у загальному розмірі 242 993
569,00 грн. була погашена в повному обсязі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. задоволено
клопотання представника позивача,
продовжено строк розгляду справи на 15
днів та у зв'язку із неявкою
представників відповідачів розгляд
справи відкладено на 06.03.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 р. розгляд справи
колегіально у складі трьох суддів.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
06.03.2014 р. для колегіального розгляду
склад суду: суддя Бойко Р.В.
(головуючий), судді: Нечай О.В., Стасюк
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 р. колегією суддів у
складі: суддя Бойко Р.В. (головуючий),
судді: Нечай О.В., Стасюк С.В., прийнято
призначено її до розгляду на 31.03.2014 р.
Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримує та просить задовольнити їх
Відповідачі та третя особа,
повідомлені про час і місце розгляду
справи належним чином, що
підтверджується відмітками на звороті
ухвал суду та рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень (в т.ч. міжнародними
вручення/одержання/оплату/запис
поштових відправлень), своїх
повноважних представників в судове
засідання не направили, про поважні
причини неявки суд не повідомили.
При цьому, суд відзначає, що за змістом
ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального
кодексу України у разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
Місцезнаходження відповідачів за
(за якою уповноваженою особою
відповідача 1 було отримано ухвалу
суду, що підтверджується міжнародним
вручення/одержання/оплату/запис
вул. Амурська, 6, відповідно, на які було
відправлено ухвали суду,
підтверджується інформацією з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, яка
містить на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
матеріалами справи та вказано в позові.
Також, судом направлялися ухвали суду
на поштову адресу відповідача 1: 3505,
конверт було повернуто без вручення з
поміткою: "не відомо".
Крім того, судом було направлено ухвалу
господарського суду міста Києва від
06.03.2014 р. на адресу повіреного
відповідача 1 - ОСОБА_3 (АДРЕСА_1),
повноваження якого підтверджуються
наданими Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк "Преміум"
документами, що подавалися ОСОБА_3 при
відкриті банківського рахунку
Компанії, яка була отримана ним 21.03.2014
р., що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачі повідомлені про час і
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час і місце судового
засідання відповідачі були належним
чином повідомлені, то на підставі
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
може бути розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2008 р. між Відкритим акціонерним
товариством акціонерний банк
"Укргазбанк" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк "Укргазбанк") та
Відкритим акціонерним товариством
"Київ-Одяг" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
"Київ-Одяг") (позичальник) було укладено
кредитний договір №82 до якого в
подальшому на підставі угод про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору №82 від 01.10.2008 р. №1
від 27.10.2008 р., №2 від 31.12.2008 р., №3 від
21.01.2009 р., №4 від 23.02.2009 р. сторонами було
внесено зміни та доповнення (надалі
разом - "Кредитний договір 1") за змістом
якого Банк надав позичальнику кредит в
сумі 86 851 700,00 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи
банківською випискою.

25.02.2009 р. між Відкритим акціонерним
товариством акціонерний банк
"Укргазбанк" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк "Укргазбанк") та
Відкритим акціонерним товариством
"Київ-Одяг" (після зміни
організаційно-правової форми -
Публічне акціонерне товариство
"Київ-Одяг") (позичальник) було укладено
кредитний договір №3 до якого в
подальшому на підставі угоди про
внесення змін та доповнень до
кредитного договору №3 від 25.02.2009 р. №1
від 03.03.2009 р. сторонами було внесено
зміни та доповнення (надалі разом -
"Кредитний договір 2") за змістом якого
Банк надав позичальнику кредит в сумі
150 000 000,00 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи
банківською випискою.

Надалі Кредитний договір 1 та Кредитний
договір 2 разом - "Кредитні договори".

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитними договорами між позивачем
та третьою особою було укладено
договір іпотеки без оформлення
заставної, посвідчений 27.10.2008 р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Заєць
І.О. та зареєстрований в реєстрі за №9042,
з урахуванням договору про внесення
змін та доповнень №1, посвідченого
03.03.2009 р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Заєць І.О. та зареєстрованого в
реєстрі за №472, договір наступної
іпотеки без оформлення заставної,
посвідчений 27.02.2009 р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Заєць І.О. та
зареєстрований в реєстрі за №449, з
урахуванням договору про внесення змін
та доповнень №1, посвідченого 03.03.2009 р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу Заєць
І.О. та зареєстрованого в реєстрі за
№473, за змістом яких ПАТ "Київ-Одяг"
передало в іпотеку Банку нерухоме
майно - адміністративно-виробничий
комплекс, загальною площею 20 732,5 кв.м.,
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Куренівська, 2Б.

Спір у справі стосується наявності
правових підстав для покладення на
відповідачів обов'язку зі сплати
грошових коштів у вигляді компенсації
за уступку права вимоги у загальному
розмірі 242 993 569,10 грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Основними видами
господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та
організаційно-господарські
зобов'язання.

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

У відповідності до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу
України цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства.

Положеннями ст. 14 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.
Виконання цивільних обов'язків
забезпечується засобами заохочення та
відповідальністю, які встановлені
договором або актом цивільного
законодавства. Особа може бути
звільнена від цивільного обов'язку або
його виконання у випадках,
встановлених договором або актами
цивільного законодавства.

З огляду на викладені норми вбачається,
що підставою виникнення зобов'язання
та права вимоги його виконання є,
зокрема, відповідний правочин.

Підставою позову позивачем визначено
невиконання відповідачем 1 грошового
зобов'язання по компенсації отриманого
права вимоги виконання третьою особою
своїх зобов'язань за Кредитними
договорами, що виникло, на думку
позивача, на підставі договору уступки
права вимоги від 01.04.2009 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.

Частиною 1 ст. 513 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Враховуючи, що Кредитні договори були
укладені між позивачем та третьою
особою в простій письмовій формі, то в
силу положень ст.ст. 513, 639 Цивільного
кодексу України та ст. 181
Господарського кодексу України
правочин відступлення права вимоги за
ними мав бути укладений в такій же
формі.

Позивачем в якості підтвердження
укладення з відповідачем 1 договору
відступлення права вимоги до третьої
особи було додано до позову фотокопію
договору уступки права вимоги від
01.04.2009 р.

При цьому, в судовому засідання
представником позивача було
повідомлено про неможливість надання
оригіналу такого договору для огляду у
зв'язку із його відсутність та те, що
про існування відповідного договору їм
стало відомо під час розгляду
господарським судом міста Києва справ
№6/711 та №6/712 за позовом Банку до ПАТ
"Київ-Одяг" про стягнення
заборгованості за Кредитними
договорами.

Відповідно до ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

З метою встановлення дійсного
існування договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р. ухвалами
господарського суду міста Києва від
27.01.2014 р., 13.02.2014 р., 06.03.2014 р. суд
зобов'язував учасників судового
процесу надати оригінал договору
уступки права вимоги від 01.04.2009 р.

На виконання вимог ухвал суду
вказаними особами не було надано
оригіналу договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р., а з поданих третьою
особою пояснень вбачається, що його
копія була отримана ним від
відповідача 1 разом з повідомленням про
купівлю-продаж права вимоги та вимогою
сплатити заборгованість за Кредитними
договорами.

Відповідачем 1 будь-яких пояснень щодо
існування договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р. або причин
ненадання його оригіналу надано не
було.

Також, судом було витребувано з
господарського суду міста Києва
матеріали справ №6/711 (2009 рік), №6/712 (2009
рік) та №37/110 (2010 рік) за наслідком
дослідження яких було встановлено
наступні обставини.

По-перше, як матеріали справ №6/711 (2009
рік), №6/712 (2009 рік), так і самі тексти
рішень, прийнятих за наслідками їх
розгляду, не містять посилань
(підтверджень) дослідження судом
оригіналу договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р. під час розгляду
справ.

По-друге, Банк не був обізнаний про
існування договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р., отримав його копію
лише за наслідками ознайомлення з
матеріалами справ №6/711 та №6/712 та
заперечував проти його дійсності, що
підтверджується поясненнями на
заперечення ТОВ "Київ-Одяг" та
клопотанням про призначення судової
технічної експертизи документу,
поданими Банком 06.06.2011 р.

По-третє, копія такого договору
(фотокопія якої була долучена
позивачем до позову) була отримана
третьою особою 12.03.2010 р. (відтиск штампу
ПАТ "Київ-Одяг") від відповідача 1 разом
з повідомленням про купівлю-продаж
права вимоги, за змістом якого Компанія
просила перерахувати заборгованість
по кредитному договору в сумі 242 993 569,00
грн. на інвестиційний рахунок Компанії
Jupiter Service LLC №9798 в ПАТ "КБ "Преміум",
МФО 339555. На підставі такого
повідомлення у період з 02.04.2010 р. по
28.12.2010 р. третьою особою і було
перераховано на користь Компанії
грошові кошти у розмірі 242 993 569,00 грн.

Отже, з огляду на викладене судом не
встановлено, а учасниками судового
процесу не доведено факту існування
договору уступки права вимоги від
01.04.2009 р.

Більш того, із наданої на виконання
вимог ухвал суду Публічним акціонерним
товариством "Комерційний банк "Преміум"
інформації вбачається, що
інвестиційний рахунок Компанії Jupiter
Service LLC №9798 в ПАТ "КБ "Преміум", МФО
339555, був відкритий лише 30.03.2010 р. на
підставі заяви повіреного Компанії
Севіяна Генріха про відкриття
поточного рахунку від 30.03.2010 р.

Тобто, виходячи з наведених документів,
вбачається, що лист Компанії, в якому
було визначено номер рахунку для
сплати третьою особою коштів в якості
погашення заборгованості за
Кредитними договорами (№9798) було
отримано ПАТ "Київ-Одяг" раніше ніж
відкрито сам рахунок.

Наведене достеменно свідчить про
підробку такого листа в частині дати
його направлення/отримання, що
викликає сумніви відносно реального
укладення договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р. та з огляду на
відтермінування платежу за ним на
півтора року (до 31.12.2010 р.) і відсутність
його оригіналу вказує на можливе його
виготовлення пізніше визначеної в
ньому дати, саме під час розгляду справ
№6/711, №6/712 з метою уникнення стягнення
коштів з ПАТ "Київ-Одяг" за наслідками
їх розгляду.

Більш того, на вказані обставини вказує
і поведінка ПАТ "Київ-Одяг" щодо
виконання взятих на себе за Кредитними
договорами зобов'язань, а саме:

- ініціювання укладення додаткової
угоди до Кредитного договору 2 про
зменшення відсоткової ставки за
користування кредитними коштами, що
підтверджується заявою представника
ПАТ "Київ-Одяг" про зміну предмету
позову у справі №37/110 від 29.11.2010 р.,
листом ПАТ "Київ-Одяг" від 20.09.2010 р.,
направленим на адресу Банку з
пропозицією укласти відповідну
додаткову угоду (в той час, як у квітні
2010 року на користь "нового кредитора"
вже було сплачено 120 000 000,00 грн.);

- листування ПАТ "Київ-Одяг" з Банком
щодо вирішення питання погашення
заборгованості за Кредитними
договорами (листи №11/9-27-17 від 07.09.2010 р.,
№11/9-27-26 від 27.09.2010 р.), хоча із його
пояснень вбачається, що начебто з
березня 2010 року ПАТ "Киї-Одяг" було
обізнано про заміну кредитора, а з
квітня 2010 року почало здійснювати
виплату коштів на користь "нового
кредитора" (Компанії);

- відображення ПАТ "Київ-Одяг" в
фінансовій звітності за 2010 та 2011 роки
існування у нього станом 01.01.2011 р.
зобов'язання за кредитами банків у
розмірі 236 852 тис. грн., що відповідає
розміру наданих Банком згідно
Кредитних договорів кредитних коштів
третій особі, хоча згідно наданих
останнім платіжних доручень
вбачається, що сплата коштів на користь
Компанії в якості погашення нібито
відступленого Банком права вимоги була
здійснена у період з квітня по грудень
2010 року. Тобто, посадові особи ПАТ
"Київ-Одяг" внесли до фінансової
звітності відомості про наявність
зобов'язань перед кредитними
установами.

Наведене свідчить, що протягом 2010 року
ПАТ "Київ-Одяг" ініціювалося перед
Банком вирішення питання щодо
погашення його заборгованості по
поверненню кредитних коштів за
Кредитним договорами, одночасно
(протягом квітня-грудня 2010 року)
здійснюючи перерахування грошових
коштів на користь Компанії нібито на
підставі договору уступки права вимоги
від 01.04.2009 р. та повідомлення Компанії
про купівлю-продаж вимоги, отриманого
ПАТ "Киї-Одяг" 12.03.2010 р., з визначенням
номеру рахунку, який було відкрито лише
30.03.2010 р.

З огляду на викладене, наявна в
матеріалах справи копія договору
уступки права вимоги від 01.04.2009 р., за
відсутності його оригіналу в
сукупності з встановленими судом
обставинами, не може бути в розумінні
ст.ст. 33, 34, 36 Господарського
процесуального кодексу України
доказом існування такого договору.

Посилання третьої особи на рішення
господарського суду міста Києва від
09.06.2011 р. у справах №6/711 та №6/712 за
позовами Банку до ПАТ "Київ-Одяг" про
стягнення заборгованості за
Кредитними договорами, якими на його
думку було досліджено та встановлено
преюдиціальні факти щодо дійсності
договору уступки права вимоги від
01.04.2009 р., судом відхиляється з огляду на
наступне.

За змістом частини 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідно до п. 2.6 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

З огляду на викладені положення
вбачається, що умовою набуття фактами,
встановленими рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
однієї справи, преюдиціального
значення під час розгляду іншої справи
є участь у таких справах тих самих
сторін.

В той же час, суб'єктивний склад
учасників справ №6/711, №6/712 та даної
справи не є тотожним, оскільки як
Компанія, так і ТОВ "Р.Г.Л. Груп" не були
залучені до участі у наведених справах.

Отже, правові підстави вважати
встановлені рішеннями господарського
суду міста Києва від 09.06.2011 р. у справах
№6/711 та №6/712 факти преюдиціальними під
час розгляду даної справи відсутні.

Таким чином, учасниками судового
процесу не доведено факту укладання
(існування) договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р., а тому такий
договір є неукладеними в розумінні ст.
638 Цивільного кодексу України і як
наслідок не може створювати будь-яких
зобов'язань, в т.ч. про які вказує
позивач у позовній заяві (сплата
компенсації за уступку права вимоги у
загальному розмірі 242 993 569,10 грн.).

Встановлені судом обставини свідчать
про наявність підстав для подальшого
звернення до правоохоронних органів в
порядку, визначеному ст. 90
Господарського процесуального кодексу
України, з метою їх дослідження на
предмет порушення законності шляхом
замаху на заволодіння грошовими
коштами у розмірі 242 993 569,00 грн.

Враховуючи, що договір уступки права
вимоги від 01.04.2009 р. неукладений, то
підстави вважати правовідносини за
Кредитними договорами, кредитором за
якими є Банк, а боржником - ПАТ
"Київ-Одяг", припиненими відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 2 спірної заборгованості
як солідарного боржник на підставі
договору поруки від 10.09.2009 р. суд
відзначає наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного
кодексу України).

У відповідності до ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Недійсне
зобов'язання не підлягає забезпеченню.
Недійсність основного зобов'язання
(вимоги) спричиняє недійсність
правочину щодо його забезпечення, якщо
інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно із ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Із договору поруки від 10.09.2009 р.
вбачається, що він укладений на
забезпечення виконання зобов'язань,
які виникли з договору уступки права
вимоги від 01.04.2009 р.

В той же час, судом встановлено, що
договір уступки права вимоги від 01.04.2009
р. є неукладеним, а відтак не може
породжувати будь-яких зобов'язань.

Таким чином, договір поруки від 10.09.2009 р.
укладений з порушенням ст. 553
Цивільного кодексу України, оскільки
укладений з метою забезпечення
виконання неіснуючого зобов'язання.

Пунктом 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право визнати
недійсним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

У відповідності до п. 2.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
якщо, вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК).

Наведене право суду не порушує
принципу диспозитивності сторін у
господарському процесі, оскільки як
виняток передбачено положеннями ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Із матеріалів справи вбачається, що
передумовою виникнення спору в частині
позовних вимог до відповідача 2 є
існування договір поруки від 10.09.2009 р., а
тому з огляду встановлення його
невідповідність положеннями
законодавства (ст.ст. 203, 553 Цивільного
кодексу України) існують правові
підстави для визнання такого договору
недійсним в межах даної справи.

Оскільки, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю, то
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 2 грошових коштів
задоволенню не підлягають.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог з викладених у позові
Підприємства правових підстав
необхідно відмовити.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсним договір поруки,
укладений 10.09.2009 р. між Відкритим
акціонерним товариством акціонерний
банк "Укргазбанк" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Р.Г.Л.
Груп".

2. В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства акціонерний
банк "Укргазбанк" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 04.04.2014 р.

Головуючий, суддя
Р.В.
Бойко

Судді:
О.В. Нечай

С.В. Стасюк