м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4253/14 09.04.14
За позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доДочірнього підприємства Фірма
«Екотехніка-М»простягнення 33 861,63
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2від відповідача:не
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - «Підприємець») звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Дочірнього підприємства
Фірма «Екотехніка-М» (надалі -
«Підприємство») про стягнення 33 861,63
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем у повному обсязі виконано
обов'язок з поставки товару на
виконання умов договору поставки №120
від 02.11.2011 р., а відповідач належним
чином зобов'язання по оплаті
поставленого товару не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість у
розмірі 24 675,75 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 1 661,05 грн.,
штрафу у розмірі 8 636,51 грн. та 3% річних у
розмірі 383,32 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.03.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено розгляд справи
В судове засідання представник
позивача з'явилася, на виконання вимог
ухвали суду надала документи та
пояснення стосовно суті спору, позовні
вимоги підтримала повністю.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, витребувані
ухвалами суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується відмітками на звороті
ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 03151, м. Київ, просп.
Повітрофлотський, 94-А, на яку було
відправлено ухвали суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18443523 від
18.03.2014 р., матеріалами справи та вказано
в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2011 р. між Підприємцем (постачальник)
та Підприємством (покупець) було
укладено договір поставки №120 (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується поставити
у встановлені строки товар покупцеві, а
покупець зобов'язується приймати цей
товар та своєчасно оплачувати його
вартість.

За змістом п. 4.2 Договору поставлений
товар має бути оплачений покупцем
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
постачальника або безпосереднім
внесенням грошових коштів в касу
постачальника протягом 21 календарних
днів з моменту поставки товару.

На виконання умов Договору позивачем
згідно видаткових накладних №ДЕс-000649
від 25.07.2013 р. та №ДЕс-000648 від 25.07.2013 р.
поставлено, а відповідачем прийнято
продукцію на загальну суму 24 675,75 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем зобов'язання
по оплаті товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 424 675,75 грн.

Укладений сторонами договір є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Судом було встановлено, що на виконання
умов Договору поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 24 675,75 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №ДЕс-000649 від 25.07.2013 р. та
№ДЕс-000648 від 25.07.2013 р.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом п. 4.2 Договору поставлений
товар має бути оплачений покупцем
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок
постачальника або безпосереднім
внесенням грошових коштів в касу
постачальника протягом 21 календарних
днів з моменту поставки товару.

Таким чином, у Підприємства виникло
грошове зобов'язання по сплаті
позивачу заборгованості у розмірі 24
675,75 грн., а строк його виконання на
момент розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача 24 675,75 грн. за поставлений
товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
Підприємця про стягнення з
Підприємства заборгованості у розмірі
24 675,75 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 1 661,05 грн., штрафу у
розмірі 8 636,51 грн. та 3% річних у розмірі
383,32 грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання у період з 16.08.2013
р. по 20.02.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами
Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у
справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі
№06/5026/1052/2011.

Відповідно до п. 6.2 Договору за
недотримання строків оплати товару
згідно п. 4.2 договору покупець сплачує
постачальнику неустойку (пеню) у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення платежу
від суми несвоєчасного платежу.

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що про
простроченні оплати вартості товару
більш ніж на 2 дні після настання строку
оплати, передбаченого п. 4.2, покупець
оплачує постачальнику додатковий
штраф у розмірі 35% від вартості
неоплаченого товару.

Таким чином, умовами Договору та
Господарського кодексу України
передбачено цивільно-правову
(господарсько-правову)
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати пені та
штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт
прострочення виконання зобов'язання з
поставки товару більше ніж на 2 дні, то
правомірним є стягнення з відповідача
штрафу у розмірі 8 636,51 грн. (24 675,75 грн.*35%).

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та вважає за можливе
стягнути з відповідача пеню у розмірі 1
661,05 грн. та 3% річних у розмірі 383,32 грн.
за прострочення виконання грошового
зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Підприємства на користь
Підприємця заборгованості у розмірі 24
675,75 грн., пені у розмірі 1 661,05 грн.,
штрафу у розмірі 8 636,51 грн. та 3% річних у
розмірі 383,32 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
Фірма «Екотехніка-М» (03151, м. Київ, просп.
Повітрофлотський, 94-А;
ідентифікаційний код 24363204) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 24 675
(двадцять чотири тисячі шістсот
сімдесят п'ять) грн. 75 коп., пеню у
розмірі 1 661 (одна тисяча шістсот
шістдесят одна) грн. 05 коп., штраф у
розмірі 8 636 (вісім тисяч шістсот
тридцять шість) грн. 51 коп., 3% річних у
розмірі 383 (триста вісімдесят три) грн. 32
коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.04.2014 р.

Суддя
В.П. Босий