ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
Справа № 914/4345/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Мирутенка О.Л.

Кравчук Н.М.

при секретарі: Лук'яненко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача(скаржника): Полянський
В.Е. по довіреності б/н від 31.01.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам`янка-Бузької

міської ради, м.Кам`янка-Бузька

на рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014р. (суддя
Чорній Л.З.)

по справі №914/4345/13

за позовом: Товариства з додатковою
відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління №65»,
м.Львів

до відповідача: Кам`янка-Бузької
міської ради, м.Кам`янка-Бузька

про стягнення 10 027,03грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 09.01.2014р. (повний
текст виготовлено та підписано 14.01.2014р.)
було задоволено позов Товариства з
додатковою відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління №65»,
м.Львів та стягнуто з відповідача
Кам`янка-Бузької міської ради,
м.Кам`янка-Бузька 3 237,48 грн. інфляційних
втрат, 3 172,33 грн. 3% річних, 3 617,22 грн. пені
та 1 720,50 грн. судового збору.

Кам`янка-Бузька міська рада, не
погоджуючись з рішенням
господарського суду Львівської
області від 09.01.2014р., звернулась з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що рішення суду першої інстанції
винесене з порушенням норм
матеріального права, є необґрунтованим
і незаконним та просить його скасувати
в частині стягнення 3 617,22грн. пені та
змінити в частині стягнення 3 237,48грн.
інфляційних втрат, в іншій частині
рішення залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
суд першої інстанції дійшов
передчасного висновку щодо стягнення з
нього суми інфляційних втрат в розмірі
3 237,48грн., оскільки не дослідив наданий
позивачем розрахунок інфляційних
втрат який на думку скаржника, є
незрозумілим і неправильним. Апелянт
вважає, що інфляційні втрати мали
розраховуватись за період з лютого 2011р.
по березень 2012р. і становити 1 719,00грн.
Також, на думку скаржника, стягнення з
нього пені у розмірі 3 617,22грн. є взагалі
безпідставним, оскільки згідно норм
чинного законодавства нарахування
штрафних санкцій припиняється через 6
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, оскільки, на його думку,
заборгованість було погашено 01.02.2011р.,
то строк нарахування пені мав
припинитись 01.08.2011р.

Позивач у судові засідання 26.02.2014, 26.03.2014
та 16.04.2014р. не з'явився. Відповідно до
статті 98 Господарського
процесуального кодексу України про час
і місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення 19.02.2014р.
поштового відправлення з відповідною
ухвалою суду (а.с.47). Про наявність
поважних причин неявки у судове
засідання апеляційної інстанції
уповноважених представників суд не
повідомив, своїми правами,
передбаченими ст.22 Господарського
процесуального кодексу України, не
скористався.

В судових засіданнях 26.02.2014р. та 16.04.2014р.
відповідач (скаржник) підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно ст.99 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.102 ГПК України,
апеляційна скарга на рішення місцевого
господарського суду розглядається у
двомісячний строк з дня постановлення
ухвали про прийняття апеляційної
скарги до провадження.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання.

Дослідивши докази матеріалів справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.

У вересні 2010р. між ВАТ «Шляхове
ремонтно-будівельне управління №652,
правонаступником якого є ТДВ «ШРБУ
№65», та Кам'янка-Бузькою міською радою
укладено договір №15/09/4 на виконання
робіт з поточного ремонту дороги по
вул.Незалежності в м.Кам'янка-Бузька.

Відповідно до п.2.1 вартість робіт за
договором складає 50 585,48грн.

Роботи за договором виконані протягом
вересня 2010р. та цього ж місяця між
сторонами підписано акт №1 приймання
виконаних будівельних робіт з довідкою
про вартість виконаних підрядних робіт
на суму 50 585,48грн.

Згідно п.5.1 договору оплата прийнятих
робіт здійснюється на умовах
відтермінування платежу на чотири
місяці з моменту підписання актів
виконаних робіт та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт,
тобто до 01.02.2011р.

У зв'язку з порушенням відповідачем
умов договору щодо оплати виконаних
робіт, позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача 50
585,48 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05.10.2011р. по
справі №5015/5029/11 задоволено позов та
стягнуто з Кам'янка-Бузької міської
ради заборгованість у сумі 50 585,48грн. На
примусове виконання вказаного рішення
судом видано наказ.

Однак, відповідачем погашено
вищевказану заборгованість у сумі 50
585,48грн. лише 06.03.2013р.

Враховуючи несвоєчасне виконання
відповідачем грошових зобов'язань,
встановлене рішенням господарського
суду, позивач з посиланням на приписи
ст.625 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України) звернувся з позовом до суду
про стягнення з відповідача
інфляційних втрат у сумі 3 237,48грн. та 3%
річних у сумі 3 172,33грн. за період з
лютого 2011р. по березень 2013р. і пені у
сумі 3 617,22грн. за період з 13.09.2012р. по
05.03.2013р.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача інфляційних втрат у сумі 3
237,48грн. та 3% річних у сумі 3 172,33грн. є
підставними, нормативно
обґрунтованими і такими, що підлягають
до задоволення.

Статтею 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) передбачено,
що господарське зобов'язання виникає,
зокрема з господарського договору.

Відповідно ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції та
прострочення річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору.

Перевіривши розрахунок, який є в
матеріалах справи, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції щодо задоволення вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних у сумі 3 172,33грн., оскільки такий
не суперечить діючому законодавству та
є арифметично вірним. Однак, щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у сумі 3 237,48грн., колегія суддів
не погоджується з наданим позивачем
розрахунком, оскільки він є
арифметично не вірним. Одночасно,
колегія суддів також не погоджується з
сумою інфляційних втрат, яку
розрахував сам відповідач (скаржник),
що становить 1719,00грн. Тому, провівши
перерахунок суми інфляційних втрат за
період з 01.02.2011р. по 05.03.2013р., колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду дійшла до
висновку, що сума інфляційних втрат,
яка підлягає до стягнення з
відповідача на користь позивача,
складає 1 729,24грн.

Варто також зазначити, що колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком господарського суду
Львівської області щодо задоволення
вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми пені, виходячи з
наступного.

За змістом статей 598-609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України одним із
наслідків порушення зобов'язання є
сплата неустойки.

Пеня, за визначенням частини третьої
ст.549 ЦК України - це вид неустойки, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п.6.2 укладеного між
сторонами договору за порушення
термінів оплати за виконані роботи
замовник сплачує підряднику за кожен
день прострочення пеню, розмір якої
обчислюється від вартості виконаних
робіт, визначеної з урахуванням
офіційного рівня інфляції, з
розрахунку облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, збільшеної в 2 рази. Неустойка
підлягає стягненню у повному обсязі,
незалежно від відшкодування збитків.

Пунктом 10.5 договору від вересня 2010р.
вказаний договір вступає в силу з
моменту підписання його тексту та усіх
додатків, передбачених в п.12.2 цього
договору, і діє до моменту повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як встановлено господарським судом
Львівської області, рішення суду по
справі №5015/5029/11 про стягнення з
відповідача основної суми
заборгованості у розмірі 50 585,48грн.
прийнято 05.10.2011р., однак погашена
вказана заборгованість відповідачем
лише 06.03.2013р.

Відтак, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає правильним висновок
господарського суду щодо задоволення
вимоги позивача про стягнення пені з
відповідача за період з 13.09.2012р. по
05.03.2013р. у сумі 3 617,22грн., оскільки він не
суперечить вимогам діючого
законодавства та є арифметично
правильним.

Доводи скаржника, що стягнення з нього
пені у розмірі 3 617,22грн. є взагалі
безпідставним, оскільки згідно норм
чинного законодавства нарахування
штрафних санкцій припиняється через 6
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, і враховуючи те, що він
вважає, що заборгованість було
погашено 01.02.2011р., то строк нарахування
пені мав припинитись 01.08.2011р., не
приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки заборгованість була погашена
не 01.02.2011р., як це вказує апелянт, а
06.03.2013р.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ч.1 ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене вище, проведений
перерахунок сум інфляційних втрат, 3%
річних та пені, надавши належну оцінку
всім наявним у справі доказам, повною
мірою дослідивши всі обставини справи,
норми чинного законодавства України,
судова колегія апеляційної інстанції
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга Кам`янка-Бузької міської ради,
м.Кам`янка-Бузька підлягає частковому
задоволенню, а рішення господарського
суду Львівської області від 09.01.2014р.
(повний текст виготовлено та підписано
14.01.2014р.) по справі №914/4026/13 зміні в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача інфляційних втрат у
розмірі 1 729,24грн., в іншій частині -
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.105 ГПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги апеляційний господарський суд
приймає постанову, в якій має бути
зазначений новий розподіл судових
витрат у разі скасування чи зміни
рішення.

Таким чином, враховуючи часткове
задоволення апеляційної скарги
відповідача (скаржника) та зміну
рішення суду першої інстанції за
подання позову до суду першої
інстанції з відповідача на користь
позивача має бути стягнуто замість 1
720,50грн. - 1 461,66грн. При цьому, на момент
подання апеляційної скарги сума
судового збору за подання апеляційної
скарги становила 913,50грн., а
відповідачем (скаржником) було
сплачено 860,25грн. Відтак, з відповідача
на користь Державного бюджету України
за подання апеляційної скарги підлягає
до стягнення 53,25грн. Одночасно, у
зв'язку з частковим задоволенням
апеляційної скарги позивач має
повернути відповідачу (скаржнику)
268,29грн.

Керуючись ст.ст.99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кам`янка-Бузької
міської ради, м.Кам`янка-Бузька -
задоволити частково.

Рішення господарського суду
Львівської області від 09.01.2014р. (повний
текст виготовлено та підписано 14.01.2014р.)
по справі №914/4345/13 змінити.

Стягнути з Кам`янка-Бузької міської
ради, м.Кам`янка-Бузька (80400, Львівська
обл., м.Кам'янка-Бузька, вул.Шевченка,2,
) на користь Товариства
з додатковою відповідальністю
«Шляхове ремонтно-будівельне
управління №65» (79019, м.Львів,
вул.Татарська,14; ) 1
729,24грн. інфляційних втрат, 3 172,33грн. 3%
річних, 3 617,22грн. пені, 1 461,66грн.
судового збору за подання позову до
господарського суду Львівської
області.

Стягнути з Кам`янка-Бузької міської
ради, м.Кам`янка-Бузька (80400, Львівська
обл., м.Кам'янка-Бузька, вул.Шевченка,2,
) на користь Державного
бюджету України (отримувач - УДКСУ у
Личаківському районі м.Львова, , МФО 825014, рахунок
отримувача 2006, банк отримувача
ГУДКСУ у Львівській області, код
класифікації доходів бюджету 22030001)
53,25грн. за подання апеляційної скарги
до Львівського апеляційного
господарського суду.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю «Шляхове
ремонтно-будівельне управління №65»
(79019, м.Львів, вул.Татарська,14; ) на користь Кам`янка-Бузької
міської ради, м.Кам`янка-Бузька (80400,
Львівська обл., м.Кам'янка-Бузька,
вул.Шевченка,2, ) 268,29грн.
за подання апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
господарського суду.

Господарському суду Львівської
області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Львівський
апеляційний господарський суд
протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Б.Д. Плотніцький

Судді
О.Л. Мирутенко

Н.М. Кравчук