КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа№ 925/2007/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Кац
О. В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бонтлаб В.В. дов. б/н від
03.12.13р.;

від відповідача: Чорний О.В. дов. б/н від
03.01.14р.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прогрес»,

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014
року,

у справі № 925/2007/13 (Суддя Васянович А.В.),

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології», м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Прогрес»,
Черакаська обл., Жашківський р-н, с.
Нагірна,

про стягнення 496 027,04 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Високі аграрні технології»
звернулось до Господарського суду
Черкаської області з позовною заявою
до ТОВ «Прогрес» про стягнення 496 027 грн.
04 коп. (а.с. 3-7).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014 року
по справі № 925/2007/13 позов задоволено
повністю (а.с.78-84).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014 року
у справі № 925/2007/13 та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки судом
першої інстанції не взято до уваги, що
поставлене насіння містило приховані
недоліки, які спричинили збитки
відповідачу.

Автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями, відповідно
до якого апеляційну скаргу ТОВ
«Прогрес» по справі № 925/2007/13 передано
на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Чорногузу М.Г. Розпорядженням
Заступника голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнка В.В. від 07 березня 2014 року для
розгляду апеляційної скарги по справі
№925/2007/13 сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя: Чорногуз М.Г.,
судді: Агрикова О.В., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07 березня 2014
року, апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 01 квітня 2014 року.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченка Е.О. від 01
квітня 2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Сухового В.Г. у відпустці,
встановлено розглядати справу № 925/2007/13
у складі колегії: головуючий суддя:
Чорногуз М.Г., судді: Агрикова О.В.,
Рудченко С.Г.

Ухвалою від 01 квітня 2014 року вказана
колегія прийняла справу № 910/14911/13 до
свого провадження.

В судовому засіданні 01 квітня 2014 року
оголошено перерву до 15 квітня 2014 року.

В судовому засіданні 15 квітня 2014 року
представник відповідача надав суду
свої пояснення в яких підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
господарського суду Черкаської
області від 04 лютого 2014 року у справі №
925/2007/13 скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача в цьому ж
засіданні теж надав суду свої
пояснення в яких проти апеляційної
скарги заперечував, просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

21 лютого 2013 року між ТОВ «Високі
аграрні технології» (продавець) та ТОВ
«Прогрес» (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу товару №21-02-2013
ПР (далі - договір), (а.с. 14-16).

Згідно з пунктом 1.1 договору, цей
договір визначає умови купівлі-продажу
товару (засобів захисту рослин, та/або
мікродобрив, та/або міндобрив, та/або
насіння) на умовах відстрочення
платежу.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. договору,
асортимент товару, його кількість, ціна
визначаються у додатках до даного
договору, які є його невід'ємною
частиною та/або у накладних документах
на відпуск товару. Всі рахунки та
видаткові накладні, що виписані в
період дії даного договору є його
невід'ємною частиною.

Товар може передаватись покупцю
партіями. Товар вважається переданим
покупцю з моменту підписання
видаткових накладних (п. 3.2. договору).

В пункті 6.1, 6.2 договору сторони
погодили, що покупець зобов'язався
прийняти товар на умовах, визначених
договором та провести оплату за товар в
строки і на умовах вказаних в ст. 5
договору, а продавець - передати
покупцеві товар згідно умов договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов
договору він передав відповідачу
насіння кукурудзи та соняшника на
загальну суму 730 500,60 грн., що
підтверджується копіями видаткових
накладних:

- №РН-0000075 від 01 квітня 2013 року на суму 171
000 грн. (а.с. 18);

- №РН-0000130 від 15 квітня 2013 року на суму 166
000 грн. (а.с. 19);

- №РН-0000203 від 20 травня 2013 року на суму 310
500 грн. (а.с. 20);

- №РН-0000204 від 20 травня 2013 року на суму 83
000 грн. (а.с. 21).

Вказаний товар було прийнято
відповідачем належним чином, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи у вищенаведених
видаткових накладних та відтиском
печатки ТОВ «Прогрес».

Позивач зазначає, що відповідач свої
зобов'язання по оплаті за поставлений
товар виконав частково, сплативши
тільки 348 100 грн., що підтверджується
копіями банківських виписок (а.с. 22-24).
Грошові кошти в сумі 382 400,60 грн.
відповідач не сплатив.

За своєю правовою природою договір,
який укладений між позивачем та
відповідачем є договором
купівлі-продажу.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2, 3 ст. 692 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу товар на загальну
суму 730 500,60 грн., проте відповідач, в
супереч умов договору, свої
зобов'язання не виконав в повному
обсязі, оплативши товар частково, на
суму 348 100 грн., а грошові кошти у сумі 382
400,60 грн. за переданий товар не оплатив.
В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б підтверджували сплату
вказаних коштів чи докази спростування
вказаної заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог ТОВ «Високі
аграрні технології» про стягнення
заборгованості за переданий товар.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені, 30% річних та
штрафу колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Сторони договору в пункті 8.4. погодили,
що покупець, у випадку порушення умов
оплати вартості товару, сплачує на
користь продавця штраф в розмірі 20% від
вартості неоплаченого товару.

Крім того, пунктом 8.2. договору
купівлі-продажу передбачена
відповідальність за порушення
відповідачем строків оплати вартості
одержаного товару, а саме: пеня у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від вартості неоплаченого товару за
кожен день прострочки.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій.

Пунктом 8.6. договору визначено, що
сторони, згідно п. 2. ст. 625 Цивільного
кодексу України дійшли згоди, що
покупець у випадку прострочення оплати
товару за користування коштами
продавця сплачує на користь останнього
30% річних.

Виходячи з положень п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3 % річних,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом, не
є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Така ж позиція викладена у Постанові
Вищого господарського суду України від
17 липня 2013 року у справі № 925/148/13-г.

Виходячи з викладеного колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, про
законність нарахування позивачем
відповідачу пені, штрафу та 30% річних.

Провівши повторний розрахунок суми
пені, штрафу та 30% річних за допомогою
«калькулятора підрахунку ЛІГА:ЗАКОН»,
колегія суддів київського
апеляційного суду встановила, що
господарський суд Черкаської області
дійшов вірного висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача 11
962,54 грн. - 30% річних, 5 183,78 грн. - пені, та 96
480,12 грн. - штрафу.

В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник посилається на те, що
поставлений позивачем товар (насіння)
містило приховані недоліки, які
спричинили збитки відповідачу.

Зазначені доводи відповідача не можуть
бути прийняті судом виходячи з
наступного:

В пункті 4.1, 4.2 договору сторони
погодили, що приймання товару по
кількості та якості проводиться
покупцем в момент його передачі від
продавця. Покупець повинен перевірити
якість товару, а також відсутність
пошкоджень товару, а при їх виявлені
терміново повідомити про це продавця.

В матеріалах справи відсутній акт
приймання продукції по кількості та
якості з відповідним посиланням на
поставку неякісного насіння.

Згідно ст. 679 Цивільного кодексу
України, продавець відповідає за
недоліки товару, якщо покупець доведе,
що вони виникли до передання товару
покупцеві або з причин, які існували до
цього моменту.

В матеріалах справи відсутні докази
поставки неякісного насіння. Посилання
відповідача на технологічні карти с/г
культур, довідки метрологічної станції
та про врожайність, а також на акти
обстеження полів не може бути доказом
поставки позивачем насіння з
прихованими недоліками.

Згідно ч. 1 ст. 680 Цивільного кодексу
України, покупець має право пред'явити
вимогу у зв'язку з недоліками товару за
умови, що недоліки виявлені в строки,
встановлені цією статтею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В матеріалах справи відсутні відомості
про звернення відповідача до позивача
з претензіями про поставку неякісної
продукції.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами
ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо завдавач шкоди не був
уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки
обов'язкова умова, але і міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі (мова
йдеться про реальну шкоду та упущену
вигоду - див. коментар до ст. 22 ЦК
України).

в) Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення
виключає настання відповідальності,
передбаченої цією статтею. Аналогічна
позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 4 липня 2011
року у справі № 3-64гс11.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
Черкаської області повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014 року
по справі № 925/2007/13 підлягає залишенню
без змін.

Апеляційна скарга ТОВ «Прогрес» на
рішення господарського Черкаської
області від 04 лютого 2014 року по справі
№ 925/2007/13 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Прогрес»
на рішення господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014 року
по справі № 925/2007/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 04 лютого 2014 року
по справі № 925/2007/13 залишити без змін.

3. Справу № 925/2007/13 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко