КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р. Справа№ 910/25842/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Сущенко Ю.В.,
дов. від 02.04.2014 №1191/18,

від відповідача Басараб В.О., дов.
від 30.12.2013 №7,

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Нова"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014

(дата підписання - 03.02.2014)

у справі №910/25842/13 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Нова"

про відшкодування шкоди, ціна позову
7788,66 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 позов Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування" (далі -
позивач) до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Нова"
(далі - відповідач) про відшкодування
шкоди в порядку регресу в сумі 7788,66 грн
задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 7788,66 грн шкоди та 1720,50 грн
судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в частині стягнення 5795,70 грн страхового
відшкодування, в решті вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивачем не враховано коефіцієнт
фізичного зносу автомобіля, тому
відповідач звернувся до незалежного
аварійного комісара, який розрахував
суму, яка підлягає відшкодуванню. На
думку відповідача, вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу становить 5795,70 грн.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
розгляду та порушено апеляційне
провадження, розгляд справи призначено
на 02.04.2014. Дану ухвалу надіслано
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20.02.2013 №28. Доказами
належного повідомлення сторін про час
і місце розгляду справи є повідомлення
про вручення поштового відправлення
(ухвали від 11.03.2014) позивачу - 14.03.2014 та
відповідачу - 13.03.2014, долучені до
матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 розгляд
справи відкладено на 16.04.2014.

У судовому засіданні 16.04.2014 представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва від 22.01.2014 скасувати,
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в частині стягнення 5795,70
грн страхового відшкодування, а в решті
вимог відмовити.

Представник позивача заперечив доводи
апеляційної скарги, просив залишити її
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
22.01.2014 - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката) (ст.990 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
23.04.2013 між АТ "СК "АХА Страхування" та
ОСОБА_4 укладено договір №102722Га/13чр
добровільного страхування наземного
транспорту (вид страхування КАСКО),
предметом якого є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням і розпорядженням Citroen C4,
д.н.з. НОМЕР_1 (2007 року випуску) (п.4
договору №102722Га/13чр).

Як зазначено у відомості №9241390 про
дорожньо-транспортну пригоду 04.08.2013
сталася ДТП - зіткнення легкового
автомобіля ВАЗ 111830, д.н.з. НОМЕР_4, з
легковим автомобілем Citroen C4, д.н.з.
НОМЕР_1, в зв'язку з порушенням водієм
ВАЗ 111830, д.н.з. НОМЕР_4, правил
маневрування.

У довідці ВДАІ Придніпровського РВ
УМВС України в Черкаські області
зафіксовано механічні пошкодження, які
отримав Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_1, під час ДТП.

05.08.2013 ОСОБА_4 повідомила страховика
(позивача) про настання страхової
події, що має ознаки страхового випадку
та подала заяву на виплату страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування
транспортного засобу.

Вартість відновлювального ремонту в
сумі 9288,66 грн підтверджена ремонтною
калькуляцією від 16.08.2013 №1.001.13.10780.

16.08.2013 ФОП ОСОБА_5 що здійснював ремонт
автомобіля, виставив ОСОБА_4
рахунок-фактуру №СЕ-0000473 для сплати
9288,66 грн за проведення ремонту
автомобіля.

20.08.2013 позивач склав страховий акт
№1.001.13.10780/VESKO29791 про виплату страхового
відшкодування в сумі 8788,66 грн.

21.08.2013 позивач перерахував ФОП ОСОБА_5
страхове відшкодування в сумі 8788,66 грн
згідно страхового акта №1.001.13.10780/VESKO29791,
що підтверджується платіжним
дорученням №52998.

16.08.2013 постановою Придніпровського
районного суду м. Черкаси у справі
№711/6876/13-п (провадження №3/711/1469/13) винним
у скоєні ДТП визнано ОСОБА_6, водія
легкового автомобіля ВАЗ 111830, д.н.з.
НОМЕР_4.

Слід врахувати, що преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.

Отже, дії водія ОСОБА_6, що керував
автомобілем ВАЗ 111830, д.н.з. НОМЕР_4,
знаходяться у причинно-наслідковому
зв'язку зі скоєнням ДТП, а відтак і в
спричиненні матеріальної шкоди ОСОБА_4,
що підтверджується постановою
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 16.08.2013 у справі №711/6876/13-п.

Оскільки цивільна відповідальність
винного у ДТП ОСОБА_6 застрахована у ПАТ
СК "Нова", 01.11.2013 позивач звернувся до
ПАТ СК "Нова" з претензією №РГ/10780/13/1 про
відшкодування збитків в порядку
регресу, в якій просив відшкодувати
8788,66 грн.

У відповідь на претензію позивача
відповідач надіслав лист від 07.11.2013
№2643/0/17-13, в якому просив надати докази
сплати страхового відшкодування.

27.11.2013 позивач листом №РГ/10780/13/1 надав
запитувані відповідачем документи.

В зв'язку з відсутністю виплати від
відповідача позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача
7788,66 грн (фактично сплачена сума
страховою компанією - 8788,66 грн за
мінусом 1000,00 грн франшизи згідно полісу
серії АВ №8300988).

Судом першої інстанції позовні вимоги
задоволено в повному обсязі, з чим
колегія суддів не погоджується з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки (з даною статтею Кодексу
кореспондується ст.27 Закону України
"Про страхування").

Частини 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначають,
що джерелом підвищеної небезпеки є -
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб; шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У частині 1 ст. 1188 ЦК України зазначено,
що шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Отже, підставою для звернення
страховика з регресною вимогою є саме
виконання ним обов'язку з
відшкодування шкоди за іншу особу.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і, з
настанням якої, виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У статті 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" зазначено, що
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як визначено в абз. 1 п. 36.4 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Визначаючи розмір заподіяння шкоди при
страхуванні наземного транспорту, суди
у разі виникнення спору щодо
визначення розміру заподіяної шкоди
виходять із фактичної (реальної) суми,
встановленої висновком судової
автотоварознавчої експертизи, або
відповідними документами станції
технічного обслуговування, на якій
проводився ремонт автомобіля (лист
Верховного Суду України від 19.07.2011
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування").

Враховуючи наявність в матеріалах
справи доказів для відшкодування шкоди
в порядку регресу, звертаючи увагу на
відсутність доказів перерахування
суми страхового відшкодування
відповідачем позивачу, з огляду на
викладене вище, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються судом апеляційної
інстанції до уваги з огляду на
наступне.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Досліджуючи розділ 28 договору
добровільного страхування наземного
транспорту від 23.04.2013 №№102722Га/13чр
встановлено, що ним не передбачено
виплату страхового відшкодування з
врахуванням коефіцієнту фізичного
зносу ТЗ, лише зазначено, що страхове
відшкодування виплачується без
врахування експлуатаційного зносу.

Однак, згідно Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (КТЗ),
затвердженої спільним наказом
Міністерства юстиції України та Фонду
державного тайна України від 24.11.2003
№142/5/2092 експлуатаційний та фізичний
зноси - різні поняття.

Експлуатаційний знос - утрата
елементами конструкції КТЗ своїх
початкових технічних характеристик,
споживчих властивостей або
придатності внаслідок дії умов та
впливу навколишнього природного
середовища.

В свою чергу, фізичний знос КТЗ (його
складників) - утрата вартості КТЗ (його
складників), яка зумовлена частковою
або повною втратою первісних технічних
та технологічних якостей КТЗ (його
складників) порівняно з вартістю
нового подібного КТЗ (його складників).

Відповідно до п.28.10 договору
добровільного страхування наземного
транспорту від 23.04.2013 №№102722Га/13чр при
пошкодженні ТЗ внаслідок страхового
випадку розмір збитків визначається
шляхом складання кошторису вартості
відновлення ТЗ (кошторису збитків), в
який включається вартість запасних
частин, деталей, обладнання та
матеріалів, що підлягають заміні, без
врахування експлуатаційного зносу, а
також вартості ремонтних робіт.

У пункті 7.38 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (КТЗ) зазначено,
що значення коефіцієнта фізичного
зносу приймається таким, що дорівнює
нулю для нових складників та для
складників КТЗ, строк експлуатації
яких не перевищує: 5 років - для легкових
КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для
інших легкових КТЗ; 3 роки - для
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів виробництва країн СНД; 4
роки - для інших вантажних КТЗ,
причепів, напівпричепів та автобусів; 5
років - для мототехніки.

Відомо, що Citroen - французька
автомобілебудівна компанія, тому
автомобілі марки Citroen підпадають під
визначення "інших легкових КТЗ" (в
розумінні Методики), а отже значення
коефіцієнта фізичного зносу даної
марки автомобіля приймається таким, що
дорівнює нулю для нових складників та
для складників КТЗ, строк експлуатації
яких не перевищує 7 років.

Як вбачається з матеріалів справи, із
застрахованим позивачем автомобілем
Citroen C4, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року випуску, ДТП
сталася у 2013 році, тобто його строк
експлуатації на момент вчинення ДТП не
перевищував 7 років, а тому коефіцієнт
фізичного зносу застрахованого ТЗ
дорівнює нулю.

Наведеним спростовується помилкове
твердження відповідача про здійснення
позивачем виплати страхового
відшкодування в завищеному розмірі
внаслідок неврахування фізичного
зносу автомобіля, пошкодженого у ДТП,
та необхідність обмеження суми
регресної відповідальності
відповідача за вказаним страховим
випадком до 5795,70 грн, з врахуванням
фізичного зносу.

З огляду на викладене вище, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність підстав для стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в порядку регресу в сумі 7788,66 грн.

Колегією суддів не беруться до уваги
надані відповідачем до апеляційної
скарги додаткові докази - розрахунок
страхового відшкодування б/н б/д,
здійснений незалежним аварійним
комісаром на замовлення відповідача з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України
додаткові докази приймаються судом
апеляційної інстанції, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що звернувся до суду першої
інстанції з клопотанням від 15.01.2014
№29/0/17-14 про відкладення розгляду
справи для проведення розрахунку
коефіцієнта фізичного зносу, проте, суд
в порушення норм процесуального права
відмовив у його задоволенні.

Однак, з клопотання скаржника від 15.01.2014
№29/0/17-14 (за підписом представника
Басараб В.О.) вбачається, що причиною
для відкладення справи відповідач
зазначив неможливість представника
бути присутнім у судовому засіданні, а
не надання розрахунку аварійного
комісара.

Оскільки ст.77 ГПК України не зобов'язує,
а дає суду право відкласти розгляд
справи за наявності поважних причин,
колегія суддів не вбачає порушень норм
процесуального права у діях місцевого
господарського суду.

Суд апеляційної інстанції не
задовольняє клопотання про долучення
до матеріалів справи розрахунку
аварійного комісара з підстав
необґрунтованості неможливості його
подання суду першої інстанції з причин,
що не залежали від нього, тобто
невідповідності вимогам ч.1 ст.101 ГПК
України.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 22.01.2014 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Нова" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 22.01.2014 у справі
№910/25842/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/25842/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій