ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.Справа № 923/778/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Гладишевої Т.Я.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
голови суду № 283 від 13.03.2014 року)

(Склад колегії суддів змінено згідно із
розпорядженням секретаря судової
палати Одеського апеляційного
господарського суду № 89 від 09.04.2014 року)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Юхно Я.О. (довіреність №
01-4/03 від 08.01.2014 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №
746 від 21.03.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду
Херсонської області від „18" липня 2013
року, повний текст якого складено та
підписано „21" липня 2013 року

по справі № 923/778/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 20 053,36 грн.

В С Т А Н О В И В :

17.06.2013 року Публічне акціонерне
товариство „Херсонська
теплоелектроцентраль" (далі по тексту -
позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області з позовною
заявою до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач) про
стягнення 20 053,36 грн., з яких: 19 270,21 грн. -
сума основного боргу, 170,30 грн. - 3% річних
та пені у розмірі 612,85грн. Також позивач
просив стягнути з відповідача понесені
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 1 720,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, в порушення норм чинного
законодавства та умов укладеного між
сторонами договору про надання послуг
з централізованого опалення та
постачання гарячої води № 185 від 01.12.2008
року, свої обов'язки виконував
неналежним чином, не оплачував послуги
з централізованого опалення, у зв'язку
з чим утворилась заборгованість за
період з 01.11.2012 року по 01.05.2013 року.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 18.07.2013 року по
справі № 923/778/13 (суддя Александрова Л.І.)
позовні вимоги ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" задоволені
повністю. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на
користь ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" 19 270,21 грн. - сума
основного боргу, 170,30 грн. - 3% річних,
пені у розмірі 612,85грн та 1 720,50- витрат по
сплаті судового збору.

Такий висновок суду мотивований тим, що
наданими позивачем матеріалами
підтверджується факт того, що ФОП
ОСОБА_3 за період з 01.11.2012 року по 01.05.2013
року була спожита теплова енергія, але
в порушення умов договору та норм
чинного законодавства за неї не
розрахувалась, у зв'язку з чим підлягає
стягненню заборгованість за спожиту
теплову енергію, пеня та 3 % річних.

Не погоджуючись із зазначеним вище
рішенням місцевого господарського
суду, ФОП ОСОБА_3 звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати
повністю та прийняти нове, яким
відмовити ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.
Скаржник в своїх доводах та
запереченнях посилається на те, що суд
повно та всебічно не перевірив всі
обставини справи, не дав належну
правову оцінку доказам, порушив та
невірно застосував норми чинного
законодавства, у зв'язку з чим виніс
незаконне і необґрунтоване рішення,
яке не відповідає обставинам справи і
вимогам закону.

Апелянт посилається на те, що він був
позбавлена можливості використовувати
своє право щодо захисту своїх
інтересів у судовому засіданні у
відповідності до вимог ст.22 ГПК
України, оскільки він не отримував
ухвал суду.

Також скаржник зазначає, що з 17.01.2013
року він не користується послугами ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль",
про що було складено відповідний акт
про відключення квартири (нежитлового
приміщення, секції, під'їзду, будинку)
від внутрішньобудинвових мереж ЦО і
ГВП, копія якого надано з додатками до
апеляційної скарги.

Позивачем надано до суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому він та його
представник в судовому засіданні
просив залишити апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржуване
рішення - без змін, вважаючи його
правомірним, обґрунтованим та
відповідаючим матеріалам справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали
справи, апеляційну скаргу відзив на
неї, заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України, апеляційна інстанція не
зв'язана доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а
згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і
допустимим доказами довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції, позивач - ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль" та
відповідач - ФОП ОСОБА_3 знаходяться в
договірних відносинах по поставці,
отриманню та споживанню теплової
енергії.

Так, 01.12.2008року між ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" (Виконавець) та
ФОП ОСОБА_3 (Споживач) укладено договір
№ 185 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води (а.с.16-18).

Згідно із п. 26 Договір укладено на строк
до 31.12.2009 року і набирає чинності з дня
його укладання. Договір вважається
щороку продовженим, якщо за місяць до
закінчення його строку однією із
сторін не буде письмово заявлено про
розірвання або необхідність перегляду.

Відповідно до п.1 Договору,
виконавець зобов'язується надавати
споживачеві вчасно та відповідної
якості послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води, а
споживач зобов'язується своєчасно
оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених договором.

Пунктом 2 Договору передбачений суб'єкт
користування послугами, це власник
(наймач, орендар) приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно пункту 3 цього Договору
опалювальна площа приміщення
становить 152 кв.м.

Відповідно до п.5 Договору, тарифи на
послуги відповідно до Рішень виконкому
Херсонської міськради становлять: з
01.12.2008 року - 357,32 грн/Гкал (з ПДВ); з 01.01.2009
року - 484,97 грн/Гкал (з ПДВ); з 14.02.2009 року -
601,40 грн./Гкал (з ПДВ).

Розмір щомісячної плати за надані
послуги розраховується відповідно до
фактичного споживання теплової
енергії згідно з нормативами (нормами)
та тарифами, діючими на момент
споживання, та затвердженими
(погодженими) Рішенням виконкому
Херсонської міської Ради (пункт 6
договору).

Згідно пунктів 8, 9 Договору,
розрахунковим періодом є календарний
місяць. У разі застосування щомісячної
системи оплати послуг платежі
вносяться не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим. Послуги
оплачуються безготівковою формою.

За несвоєчасне внесення плати з
споживача стягується пеня у розмірі 0,1
% від суми боргу за кожний день
прострочки терміну сплати (пункт 12
договору).

Відповідно до пункту 21 Договору, у разі
порушення виконавцем умов договору
споживач викликає (письмова заява)
представника виконавця для складання
та підписання акта-претензії
споживача, в якому зазначаються строки,
види порушень. У повідомленні
зазначається прізвище, ім'я та по
батькові, точна адреса проживання
споживача, а також найменування виду
неналежно наданої або ненаданої
послуги. Повідомлення споживача
обов'язково реєструється
представником виконавця у журналі
реєстрації заявок споживачів.
Представник виконавця зобов'язаний
повідомити споживачеві відомості про
особу, яка прийняла повідомлення,
реєстраційний номер повідомлення та
час його прийняття.

Як встановлено місцевим господарським
судом, відповідачем спожито теплової
енергії у період з 01.10.2012 року по 01.07.2013
року на загальну суму 15 094,52 грн.
виходячи з тарифу за 999,90 грн./Гкал.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 01.11.2012 року по 01.05.2013 ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль" на
оплату теплової енергії були
виставлені ФОП ОСОБА_3 щомісячні
рахунки загальною сумою 19 684,21
грн.(а.с.28-33):

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у листопаді 2012 року на
загальну на суму 3 479,65 грн.;

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у грудні 2012 року на
загальну суму 3 749,81 грн.;

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у січні 2013 на загальну
суму 4151,58 грн.;

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у лютому 2013 на загальну
суму 3 755,63 грн.;

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у березні 2013 на
загальну суму 4 151,58 грн.;

- рахунок на оплату № 475 за спожиту
теплову енергію у квітні 2013 на загальну
суму 395,96 грн.;

Зазначені рахунки на оплату послуг
були вручені відповідачу під підпис, що
підтверджується реєстром рахунків за
період з листопада 2012 року - по квітень
2013 року. (а.с.34-39).

22.03.2013 року за № 06-1/747 та 21.05.2013 року за №
06-1/1147 ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" направляло на
адресу ФОП ОСОБА_3 вимоги про сплату
заборгованості та акт звірки
взаєморозрахунків станом на 01.05.2013 року
відповідно до яких, вимагало сплатити
заборгованість у сумі 19 270,21 грн. грн.
протягом 7 днів з моменту отримання
даної вимоги, у протилежному випадку
позивач змушений бути звернутися до
господарського суду за захистом своїх
порушених прав та інтересів (а.с.40-42).

Між тим, така претензія позивача
залишена ФОП ОСОБА_3 без відповіді та
задоволення, що я стало підставою для
звернення ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" до суду з
відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з
позовними вимогами ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль" і висновками
місцевого господарського суду про їх
задоволення та вважає, що апеляційна
скарга ФОП ОСОБА_3 підлягає залишенню
без задоволення, а рішення місцевого
господарського суду - без змін виходячи
з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199
Господарського кодексу України
визначають, що господарськими
зобов'язаннями, включаючи виконання
грошових зобов'язань, визначаються
зобов'язання, що виникають між
суб'єктами господарювання та іншими
учасниками відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, які можуть виникати
безпосередньо із закону, іншого
нормативно-правового акту, що регулює
господарську діяльність договору. При
цьому, суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином, у
встановлений строк, відповідно до
закону, інших правових актів, статуту,
Цивільного кодексу України. Порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами, договорами, статутними та
уставними документами. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання в разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання.

Відповідно до ст.ст. 509. 510. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням з
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
статуту товариства, Закону України
„Про господарські товариства", інших
законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Згідно до ч.6 ст.276 ГК України розрахунки
за договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Абоненти користуються енергією
з додержанням правил користування
енергією відповідного виду, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України (ч.1 ст.277 ГК України).

Як встановлено матеріалами справи, у
період з 01.11.2012 року по 01.05.2013 ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль"
поставило, а ФОП ОСОБА_3 отримав
теплову енергію на загальну суму 19 684,21
грн.

В свою чергу, місцевими господарським
судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 за
спожиту теплову електроенергію не
розрахувалася, залишивши і на даний час
непогашеною суму основного боргу у
розмірі 19 270,21 грн.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

За загальним правилом апеляційний
господарський суд переглядає справу за
наявними у справі доказами, тобто тими
доказами, що зібрані місцевим
господарським судом і покладені в
основу рішення цього суду. Водночас,
суд переглядає справу також і за
додатково поданими апеляційному суду
доказами. Втім подання сторонами нових
доказів апеляційному суду обмежено.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо особа, яка подає докази, обґрунтує
неможливість подання цих доказів
місцевому господарському суду під час
розгляду справи у першій інстанції.
Обґрунтовуючи неможливість подання
доказів суду першої інстанції, особа,
яка бажає подати нові докази, має
довести обставини, що об'єктивно
перешкоджали їй подати ці докази
місцевому господарському суду.

В обґрунтування своїх вимог скаржник в
апеляційній скарзі посилається на те,
що він взагалі не знав про існування
даного спору, оскільки не отримував
ухвали місцевого господарського суду

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвали місцевого господарського суду
направлялись відповідачу на адресу:
АДРЕСА_2, яку повивачем було зазначено у
позовній заяві, у Договорі № 185 від
01.12.2008 року та в Довіреності від 21.03.2014
року, якою ФОП ОСОБА_3 уповноважив
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 представляти інтереси
довірителя, та які повертались до суду
у зв'язку з закінченням терміну
зберігання.

Крім того при подачі апеляційної
скарги, ФОП ОСОБА_3 також зазначив
адресу: АДРЕСА_2, та ухвала про
прийняття Одеського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 року
повернулась до суду із довідкою пошти у
зв'язку із закінченням терміном
зберігання.

Також представник апелянта під час
слухання справи в ході апеляційного
провадження будь-які пояснення з цього
приводу надати не зміг.

Відповідно до п.4 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
від 02.06.2006 року № 01-8/1228 з останніми
змінами від 08.04.08 року, до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками „адресат вибув",
„адресат відсутній" і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Відповідно до частини 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місяця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Таким чином, з огляду на вищевикладене
колегія суддів вважає, що місцевим
господарським судом було повідомлено
про час, дату та місце слухання справи
належним чином, а відповідач без
поважним причин не скористався своїм
правом відповідно до ст.22 ГПК України
на свій судовий захист, а тому доводи
апелянта відносно того, що ФОП ОСОБА_3
був позбавлений право захищати свої
інтереси в судовому порядку
спростовуються вищевикладеним.

Крім того, в апеляційній скарзі
скаржник зазначає, що відповідно до
Акту від 17.01.2013 року (копія якого додана
до апеляційної скарги та який не
досліджувався судом першої інстанції),
ФОП ОСОБА_3 не отримував послуги від ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль" з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, через
відключення приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 від внутрішньо будинкових
мереж централізованого опалення у
зв'язку з аварією на об'єкті.

Проте, колегією суддів зазначені
доводи скаржника до уваги не
приймаються з огляду на наступне.

Так, як вбачається з Акту про
відключення квартири від
внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП,
він складений, підписаний та
скріплений печатками представником
монтажної організації та власником
нежитлового приміщення - ФОП ОСОБА_3,
однак підпис виконавця послуг з ЦО І
ГВП - відсутній.

Крім того, відключення від мереж
централізованого опалення регулюється
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005 року, які з метою захисту
прав усіх мешканців багатоквартирних
будинків передбачають відключення від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води не окремих
квартир багатоквартирного будинку, а
відключення цілих багатоквартирних
будинків з ініціативи споживачів.

Порядком відключення окремих житлових
будинків від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
при відмові споживачів від
централізованого теплопостачання,
затверджених наказом Міністерством
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22.11.2005 року № 4 і
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 09.12.2005 року за № 1478/11758 (зі
змінами та доповненнями)встановлено,
що таке відключення відбувається на
підставі рішення постійно діючої
міжвідомчої комісії, створеною органом
місцевого самоврядування або місцевим
органом виконавчої влади.

Так, п.2.5 Наказу № 4 від 22.11.2004 року
передбачено, що відключення приміщень
від внутрішньобудинкових мереж ЦО і
ГВП виконується монтажною
організацією, яка реалізує проект, за
участю представника власника
житлового будинку або уповноваженої
ним особи, представника виконавця
послуг з ЦО і ГВП та власника квартири
(нежитлового приміщення), або
уповноваженої ним особи.

За змістом п. 2.6 Наказу, при закінчені
робіт складається акт про відключення
будинку від мереж ЦО і ГВП і в
10-тидневний термін подається заявником
до Комісії на затвердження.

Таким чином, документального
підтвердження дотримання зазначеного
вище порядку відключення від
внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП,
відповідно до норм чинного
законодавства відповідачем до суду не
надано, а тому Акт від 17.01.2013 року, який
не підписаний представником ПАТ
„Херсонська теплоелектроцентраль", не
свідчить про відключення приміщення
відповідача від опалення, а тому
послуги у період з 01.11.2012 року по 01.05.2013
року, за спожиту/отриману повинні бути
сплачені ФОП ОСОБА_3, відповідно до
виставлених рахунків на оплату цих
послух.

Крім того як вбачається з матеріалів
справи, зі змісту довідки щодо руху
заборгованості відповідача, 15.01.2013 року
ФОП ОСОБА_3 було сплачено 144,00 грн. за
отримане/спожите тепло, та 21.03.2013 року
також було сплачено 270,00 грн., тому
колегією суддів незрозуміло
твердження скаржника про те, що з 17.01.2013
року було здійснено відключення
об'єкту від опалення, а 21.03.2013 року ним
були сплачені послуги.

ФОП ОСОБА_3 ніяких додаткових пояснень
та відповідних доказів до суду
апеляційної інстанції не надало, а тому
зазначені вище факти скаржником під
час розгляду апеляційної скарги в суді
апеляційної інстанції нічим
спростовані не були, а відповідно, в
порушення статті 33 Господарського
процесуального кодексу і не були
доведені ті обставини, на які скаржник
посилався як на підставу своїх вимог,
доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, на підставі чого
судова колегія дійшла до висновку про
правомірність та обґрунтованість
винесеного місцевим господарським
судом рішення про задоволення позовних
вимог ПАТ „Херсонська
теплоелектроцентраль".

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Херсонської області від 18.07.2014 року по
справі № 923/778/13 відповідає вимогам
чинного законодавства та матеріалам
справи, підстави для його скасування
або зміни відсутні, а тому воно
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 - без
задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105
Господарського

процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Херсонської області від „18" липня 2013
року по справі № 923/778/13 залишити без
змін.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови

складено „16" квітня 2014 року.

Головуючий суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П. Разюк

Суддя
Т.Я. Гладишева