ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2014 р. Справа
№ 916/461/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОДСЕРВІС"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОКОМ"

про стягнення 29972,41 грн.

Суддя Гут
С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"ПРОДСЕРВІС", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОКОМ" про
стягнення заборгованості у розмірі
29972,41 грн., а саме: суми основного боргу у
розмірі 28735,67грн., пені у розмірі
1004,98грн. та 3% річних у розмірі 231,76грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 14.02.14р. порушено
провадження у справі №916/461/14.

05.03.2014р. позивач надіслав телеграму
(вх.ГСОО№5631/14 від 05.03.2014р.), відповідно
до якої просить розглядати справу без
участі представника Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ПРОДСЕРВІС".

Надана телеграма судом залучена до
матеріалів справи.

27.03.2014р. позивач надав клопотання
(вх.ГСОО№7796/14 від 27.03.2014р.), відповідно
до якого на виконання вимог ухвали суду
надав оригінали витребуваних судом
документів, просить суд після розгляду
справи по суті та відсутності
подальшої потреби у оригіналах
документів, повернути їх на адресу
позивача, а також у зв'язку з
неможливістю направити уповноваженого
представника позивача, просить суд
розгляд справи здійснювати без участі
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОДСЕРВІС" за
наявними в матеріалах справи
документами.

Надане клопотання судом розглянуто та
задоволено.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судових
засідань (відповідно до Постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11р., в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою(тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час та місце розгляду справи судом),
а саме, за його юридичною адресою, про
поважність причин відсутності не
повідомив, відзив на позов не надав,
своє право на захист не використав, у
зв'язку з чим справа розглядається по
наявним в ній матеріалам у порядку ст.75
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив.

02.01.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПРОДСЕРВІС" (надалі
Постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "АГРОКОМ"
(надалі Покупець) укладено договір №004,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцю визначений цим договором
товар, а покупець зобов'язується
прийняти товар і своєчасно оплатити
його.

Відповідно до п. 1.2 договору
найменування, одиниці виміру, загальна
кількість товару, що підлягає поставці
за цим договором, ціна за одиницю
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура), строк
поставки, визначаються специфікацією
(видатковою накладною), що є невід'ємною
частиною цього договору.

Пунктом 1.3 договору встановлено,
підписання сторонами специфікації
(видаткової накладної), засвідчує
відповідність попереднім
домовленостями сторін щодо
найменування, одиниці виміру,
загальної кількості товару, його
частковому співвідношенню
(асортименту, номенклатурі), ціні та
строкам поставки. При цьому,
факсимільна копія специфікації
(видаткової накладної, підписана
уповноваженими представниками сторін,
має силу оригіналу.

Відповідно до п. 3.1 договору, загальну
суму договору складає загальна сума
всіх специфікацій (видаткових
накладних), оформлених відповідно до
п.1.2-1.3 договору в період чинності
даного договору.

Умовами п. 3.2 встановлено, що ціна за
одиницю товару, визначається
рахунком-фактурою та видатковою
накладною, що є невід'ємною частиною до
цього договору.

Згідно з п. 3.3 договору, оплата товару
здійснюється в національній валюті
України на поточний рахунок
постачальника на протязі 10 календарних
днів з моменту передачі товару покупцю.
За згодою сторін договору, оформленої у
вигляді письмової додаткової угоди або
у специфікації (видатковій накладній),
може бути визначений інший строк
оплати конкретної партії товару.

Відповідно до п.4.5 договору, за
порушення терміну проведення
розрахунків покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що цей
договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін,
скріплення печатками сторін і діє до
31.12.2013р. Дія цього договору автоматично
продовжується на наступний
календарний рік, якщо жодна зі сторін
письмово не повідомила про його
розірвання після 31.12.2013р. Закінчення
строку цього договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мале місце під час дії
цього договору.

На виконання умов укладеного договору
позивач в період з вересня 2013р. по
листопад 2013р. поставив відповідачу
товар належної якості на загальну суму
30957,95грн, що підтверджується
рахунками-фактури (№1187 від 26.09.2013р., №1247
від 10.10.2013р., №1397 від 15.11.2013р.) та
видатковими накладними (№1169 від
27.09.2013р., №1228 від 10.10.2013р., №1369 від
15.11.2013р.), довіреностями відповідача на
отримання товару (№1802 від 26.09.2013р., №1861
від 10.10.2013р., №1930 від 15.11.2013р.)

Однак в порушення умов договору
поставки відповідач не в повному
обсязі розрахувався з позивачем у
встановлений договором строк,
сплативши суму заборгованості лише
частково в сумі 2222,28грн., а тому за
відповідачем рахується заборгованість
за поставлений товар у сумі 28735,67грн.

02.01.2014р. за вих. №2 позивач направив на
адресу відповідача претензію, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення, з вимогою
сплатити суму основної заборгованості
у розмірі 28735,67грн.

Проте, зазначена претензія була
залишена відповідачем без відповіді та
задоволення.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за
отриманий товар, позивач звернувся до
суду з позовною заявою, згідно якої
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 29972,41 грн., а
саме: суму основного боргу у розмірі
28735,67грн., пені у розмірі 1004,98грн. та 3%
річних у розмірі 231,76грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Одностороння відмова від виконання
зобов`язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7
ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Так, судом встановлено наявність
поставки позивачем відповідачу,
проведення часткового розрахунку на
суму 2222,28грн., існування заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОКОМ" по оплаті
вартості отриманого товару, у зв'язку з
чим позовна вимога позивача щодо
стягнення з відповідача основного
боргу у розмірі 28735,67грн. є
обґрунтованою та підлягає судом
задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені у сумі 1004,98грн., а саме: за
видатковою накладною №1169 від 27.09.2013р.
за період прострочення з 08.10.2013р. по
03.02.2014р. у розмірі 368,14., за видатковою
накладною № 1228 від 10.10.2013р. за період
прострочення з 21.10.2013р. по 03.02.2014р. у
розмірі 422,39грн., та за видатковою
накладною №1369 від 15.11.2013р. за період
прострочення з 26.11.2013р. по 03.02.2014р. у
розмірі 214,45грн.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки
-грошової суми, яку боржник повинен
сплатити кредиторові у рази порушення
ним зобов'язання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного
кодексу України якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
цього кодексу є штрафні санкції, до
яких віднесені, у т.ч. пеня (ч.1 ст.230 ГК
України).

Нараз, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, оскільки позивачем
було допущено арифметичні помилки при
здійсненні даного розрахунку, а тому
пеня підлягає задоволенню в сумі
1004,29грн., а саме: за видатковою
накладною №1169 від 27.09.2013р. за період
прострочення з 08.10.2013р. по 03.02.2014р. у
розмірі 371,93., за видатковою накладною №
1228 від 10.10.2013р. за період прострочення з
21.10.2013р. по 03.02.2014р. у розмірі 419грн., та за
видатковою накладною №1369 від 15.11.2013р.
за період прострочення з 26.11.2013р. по
03.02.2014р. у розмірі 213,36грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
трьох процентів річних у сумі 231,76грн.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства,
встановлення судом заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОКОМ" по оплаті,
та перевіривши наданий розрахунок
трьох процентів річних, суд дійшов
висновку, що наданий позивачем
розрахунок 3%річних, здійснений
належним чином, а тому 3%річних
підлягають задоволенню у розмірі
231,76грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Під час
розгляду справи відповідачем не було
належним чином доведено суду та
доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищезазначені обставини
справи та перевіривши правильність
наданого позивачем розрахунків сум
заявлених до стягнення, позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОДСЕРВІС" про
стягнення з відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю "АГРОКОМ"
підлягають задоволенню в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 28735,67грн., пені у розмірі
1004,29грн., 3%річних у розмірі 231,76грн.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України слід
відшкодувати позивачу за рахунок
відповідача витрати по сплаті судового
збору пропорційно розміру задоволених
позовних вимог на суму 1826,96грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОКОМ" (65020, м.
Одеса, вул. Мечнікова, 88, кв. 7, р/р1889
в ПАТ „Укрсоцбанк", м. Луцьк, МФО 300023,
ідентифікаційний код 22470373) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОДСЕРВІС" (03115, м.
Київ, вул. Верховинна, 6-А, р/р 01 у
банку ПАТ „Євробанк", м. Київ, МФО 380355,
ІПН 79) суму основного боргу у
розмірі 28735(двадцять вісім тисяч сімсот
тридцять п'ять)грн.67коп., пеню у розмірі
1004(одна тисяча чотири)грн. 29коп.,
3%річних у розмірі 231(двісті тридцять
одна)грн.76коп., витрати по сплаті
судового збору на суму 1826(одна тисяча
вісімсот двадцять шість)грн.96коп.

3.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено 16.04.2014р.

Суддя
Гут С.Ф.