ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
Справа № 915/258/14

Позивач Державне підприємство
«Одеська залізниця»,

вул. Пантелеймонівська, 19,
м. Одеса, 65023

Відповідач Публічне акціонерне
товариство «Югцемент»,

вул. Промислова, 9, смт
Ольшанське, Миколаївська область, 57113

Суддя Т. М. Дубова

ПРИСУТНІ:

Від позивача - Ніколащенко С.О.
довіреність від 03.01.2014 року

Від відповідача - Негрут І.О.
довіреність № 04/12-13 від 04.12.2013 року

СУТЬ СПОРУ стягнення
заборгованості в сумі 1027,40 грн.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду Миколаївської області з позовом і
просив стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 1027,40 грн., з яких:
779,50 грн. - збір за маневрову роботу, 100,20
грн. - збір за зважування на вагонних
вагах, 141,20 грн. - збір за видачу довідки
телеграфом, 6,50 грн. - плата за
користування вагоном, обґрунтовуючи
свої вимоги ст.ст. 24, 62, 137 Статуту
залізниць.

Відповідач надав відзив, яким позов
заперечив, посилаючись на те, що
позивачем не зазначено на підставі
якого договору ним було надано послуги
відповідачу, а нарахування зборів за
зважування на вагонних вагах
залізниці, за видачу довідки
телеграфом, за маневрову роботу, за
користування вагоном є безпідставними
та необґрунтованими (детальніше
викладено у відзиві, а.с. 37-42).

Також відповідач зазначив, що взагалі
не замовляв позивачу послуги, які є
предметом спору.

Заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та надавши їм
юридичної оцінки, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги належним чином не
обґрунтовані, тому задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

23.06.2009 р. між позивачем та
Ольшанською філією відкритого
акціонерного товариства «Київ -
Дніпровське МППЗТ» був укладений
договір № ДН-4/194 про експлуатацію
залізничної під'їзної колії,
відповідно до якого та з урахуванням
Статуту залізниць України, Правил
перевезення вантажів (надалі - Правила),
експлуатується під'їзна колія, яка
належить підприємству, що примикає
стрілкою № 9 до колії № 3 станції Ясна
Зоря Одеської залізниці, і яка
обслуговується власним локомотивом.

Відповідно до умов договору
відповідач є договірним клієнтом.

В процесі перевезення 25.08.13 р. на
станцію Куп'янськ-Сортувальний
Південний прибув вагон № 62418967 з
вантажем вугілля, була перевірена
правильність маси вантажу у цьому
вагоні, в результаті чого виявлено, що
маса вантажу менше, ніж вказано в
залізничній накладній на 1020 кг., в
зв'язку з чим було складено комерційний
акт серія Б № 086584/285/3 від 26.08.13 р. (а.с.
11-12) та акт загальної форми № 1771 від
26.08.13р. (а.с. 10) про нарахування сум за
перевірку маси вантажу 100.20 грн., збір за
видачу довідки телеграфом 141.20 грн.,
маневрові роботи 779.50 грн., плата за
користування вагонами інших держав 6.50
грн., а всього на загальну суму 1027,40 грн.

30.08.13 вагон № 62418967 прибув на
станцію Ясна Зоря з вантажем вугілля.

Позивачем була складена
накопичувальна картка № 01100247 (а.с. 9) на
загальну суму 1027,40 грн., яку представник
відповідача відмовився підписати, про
що було складено акт загальної форми
№152 від 15.10.13 року.

Позивач вважає, що визначена сума
1027.40 грн. підлягає стягненню на
підставі ст.ст. 24, 62 Статуту Залізниць
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 457 від
06.04.1998 р. (надалі - Статут) , оскільки
залізниця має право перевіряти
правильність цих відомостей, а також
періодично перевіряти кількість та
масу вантажу, що зазначаються у
накладній, а остаточні розрахунки між
залізницями і одержувачами за
перевезення вантажів і надання
додаткових послуг здійснюються на
станціях призначення.

Як свідчать матеріали справи,
24.01.13 р. між відповідачем та Caftornet Trading
Limited (надалі - постачальник) був
укладений контракт № 14-004-13, відповідно
до якого постачальник зобов'язувався
поставити та передати у власність
відповідача, а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплатити
енергетичне вугілля виробництва
вугледобувних підприємств Кузбаса.

Відповідно до п. 4.1 контракту
постачання товару здійснювалось
партіями залізничним транспортом на
умовах поставки DAP станція призначення
відповідача (згідно правил Інкотермс в
редакції 2010 р.): станція Ясна Зоря
Одеської залізниці.

Пунктом 4.10 контракту сторони
узгодили, що право власності на
товар переходить від постачальника до
відповідача в момент отримання товару
відповідачем на станції призначення.

Згідно правил Інкотермс в
редакції 2010 р., за умовами постачання DAP,
постачальник зобов'язаний поставити і
оплатити за постачання вугілля до
станції Ясна Зоря, Одеської залізниці,
про що зазначено в п. 4
залізнодорожньої накладної № 553712, а
саме: « оплату за РЗД виконує
«УГМК-Транс» (код ), а щодо
перевезення по території Української
залізної дороги - ТОВ «Друга вантажна
компанія в Україні» (код 1164233).

17.08.2013 р. постачальник зі станції
Латиші відвантажив відповідачу
вугілля на станцію Ясна Зоря, за
залізничною накладною № 553712, в т.ч. у
вагоні № 62418967.

Вищезазначений вагон є
приватними та належать іноземному
суб'єкту господарювання, про що
свідчить залізнична досилка № 22430002 та
накопичувальна картка № 011002457.

Відносини залізниці з
відправниками та одержувачами
вантажів, багажу, вантажобагажу
регулюються Законом України "Про
залізничний транспорт", стаття 3 якого
встановлює, що законодавство про
залізничний транспорт загального
користування складається з Закону
України "Про транспорт", цього Закону,
Статуту залізниць України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України, та інших актів законодавства.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу
України загальні умови перевезення
визначаються цим кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і
багажу окремими видами транспорту, а
також відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Стаття 307 Господарського кодексу
України також встановлює, що умови
перевезень вантажів окремими видами
транспорту, а також відповідальність
суб'єктів господарювання за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 6 Статуту залізниць України
накладна - це основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до цього Статуту
та Правил перевезення вантажу і
наданий залізниці відправником разом з
вантажем. Накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої
сторони-одержувача.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 Правил
оформлення перевізних документів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України 21.11.2000 року №644 (у
редакції наказу Міністерства
інфраструктури України від 08.06.2011 року
№138) відправник заповнює відповідні
графи накладної згідно з додатком 3 до
цих Правил.

Згідно зі статтею 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ними
у накладній.

Відправником в накладній АС№553712 та
відомості вагонів зазначено масу
вантажу вагону 62418967 в кілограмах - 68000
та засвідчено загальну вагу трьох
вагонів підписом відправника, тобто
відправник підтвердив правильність
внесення відомостей до накладної.

Відповідно до загального правила,
встановленого ч.2 ст.62 Статуту
залізниць України остаточні
розрахунки між залізницями і
одержувачами за перевезення вантажів і
надання додаткових послуг
здійснюються на станціях призначення.

Однак, статтею 122 Статуту залізниць
встановлено, що за неправильне
зазначені у накладній масу, кількість
місць вантажу, його назву, код та адресу
одержувача з відправника, порту
стягується штраф у розмірі згідно із
статтею 118 цього Статуту. При цьому
відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли.

Статтею 119 Статуту залізниць України
передбачено внесення плати за час
затримки вагонів на станціях
призначення і підходах до них в
очікуванні подання їх під
вивантаження, перевантаження з причин,
що залежать від вантажоодержувача,
власника залізничної під'їзної колії,
порту, підприємства.

Відповідно до п. 4.4 Тарифного
керівництва №1 збір за зважування не
нараховується за контрольні перевірки
маси вантажу, визначеної
вантажовідправником (стаття 24 Статуту
залізниць України).

Пунктами 2, 3 Правил користування
вагонами і контейнерами, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 25.02.1999 № 113 передбачено, що
за користування вагонами і
контейнерами вантажовідправники,
вантажоодержувачі, власники під'їзних
колій, порти, організації, установи,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності. Облік часу
користування вагонами і контейнерами
та нарахування плати за користування
ними провадиться на станціях
відправлення та призначення за
відомістю плати за користування
вагонами форми ГУ-46, яка складається на
підставі пам'яток про подавання
/забирання вагонів форми ГУ-45,
повідомлення про закінчення вантажних
операцій з вагонами, актів про затримку
вагонів форми ГУ-23а, актів загальної
форми ГУ-23.

Згідно ч.4 ст. 119 Статуту,
вантажовласники, порти відшкодовують
залізницям плату за користування
вагонами інших держав від часу прийому
цих вагонів від залізниці до
повернення їх після виконання
вантажних операцій у порядку,
визначеному Укрзалізницею відповідно
до міжнародних договорів України з цих
питань.

Позивачем не доведено належними
та допустимими доказами
обґрунтованість нарахування плати за
користування вагонами відповідно до
пункту 4 Правил користування вагонами і
контейнерами.

Згідно із п. 4.3 розділу 3 Тарифного
керівництва № 1 збір за маневрову
роботу нараховується згідно з п.1.8,
відповідно до якого збір за маневрову
роботу нараховується у разі, якщо ця
послуга надається на вимогу власника
під'їзної колії, вантажовласника або
порту.

Позивачем не доведено, що така
вимога була від постачальника або від
відповідача, а тому у позивача відсутні
підстави для нарахування збору за
маневрову роботу вагону № 62418967 та
стягнення його з відповідача.

Пунктом 10 розділу 3 Збірника
тарифів, ставка збору за надання
одержувачам інформації про вантажі, що
прибули на їхню адресу на станції
призначення телеграфом, становить 53
грн. за повідомлення.

Однак, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
надіслання повідомлення на адресу
відповідача.

Відповідно до ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що позивачем не
доведено позовні вимоги належними та
допустимими доказами, в позові слід
відповити, судові витрати слід
покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений
строк.

Рішення оформлено у відповідності зі
ст. 84 ГПК України та підписано суддею
24.04.2014 р.

Суддя
Т.М.
Дубова