КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Справа№ 910/6872/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кондес Л.О.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

За участю представників:

позивача: Степанець О.І. - пред. за дов.
№ 01/08 від 08.01.2014;

відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
кар'єроуправління"

на рішення Господарського суду міста
Києва від от 14.01.2014р.

у справі № 910/6872/13 (головуючий суддя -
Бондаренко Г.П., судді - Сташків Р. Б.,
Цюкало Ю. В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
кар'єроуправління"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрщебпоставка"

про стягнення 142 892, 76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014 року у справі №910/6872/13 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить суд
оскаржуване рішення скасувати, у
зв'язку порушенням норм матеріального
та процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач звертає
увагу суду на те, що вагони прибули без
погодження в заявках, а самі заявки
відповідача надійшли позивачу вже
після того, як вагони були поставлені
на станцію, на час же прибуття вагонів
оплата відповідачем не була виконана,
тому позивач не завантажував вагони, у
зв'язку з чим затягування відповідачем
оплати призвело до простою вагонів та
збитків для позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу
відповідач не надав.

Ухвалою від 17.03.2014 прийнято апеляційну
скаргу до провадження та призначено
справу до розгляду на 09.04.2014.

09.04.2014. до початку судового засідання,
через відділ документального
забезпечення суду від директора
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з його хворобою представника
відповідача - ОСОБА_3

В судове засідання 09.04.2014 представник
позивача з'явився, представник
відповідача не з'явився.

Як вказано в п.1.8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26 грудня 2011 року
№ 18 відповідно до частин п'ятої, шостої
статті 28 ГПК України громадяни можуть
вести свої справи в господарському
суді особисто або через представників,
повноваження яких підтверджуються
нотаріально посвідченою довіреністю,
або, якщо представником є адвокат, -
ордером з доданим до нього договором чи
засвідченим сторонами цього договору
витягом з нього, в якому зазначено
повноваження адвоката, або дорученням
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
допомоги. Статус громадянина як
суб'єкта підприємницької діяльності
підтверджується відповідною випискою
з Єдиного державного реєстру
підприємств, організацій та установ
України, а його особа - паспортом або
іншим відповідним документом. При
цьому довіреність, видана громадянином
- суб'єктом підприємницької діяльності,
також має бути нотаріально
посвідченою.

В матеріалах справи міститься
довіреність видана директором ТОВ
"Укрщебпоставка" ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_5,
таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що відповідач мав
можливість направити свого
представника в судове засідання 09.04.2014,
у зв'язку з чим клопотання про
відкладення розгляду справи, як
необґрунтоване задоволенню не
підлягає.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи з
урахуванням правил ст.ст.99,101 ГПК
України, відповідно до яких
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги,
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача про стягнення 142892, 76 грн. за
Договором № 21/09/2012 від 21.09.2012 року, з
яких 83856, 36 грн. (326 048,29 рублів) - збитків,
58 952,71 грн. (223 916,40 рублів) - пені, 83, 69 грн.
(317,87 рублів) - інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи в суді першої
інстанції представником позивача
подана заява про збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
пені та просив стягнути суд з
відповідача 298 555, 20 рублів - пені,
нарахованої за невиконання Договору.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
відповідачем п. п. 4.5., 5.1, 6.1 Договору №
21/09/2012 від 21.09.2012 року, а саме,
несподівано направив позивачу вагони
раніше запланованої дати, що призвело
до простою вагонів з вини відповідача
(на думку позивача) на станції
навантаження більше 48 годин від дати
прибуття, що у відповідності до п. 6.5.
Договору є підставою для покладення на
відповідача збитків за знаходження на
під'їзних коліях відповідно
виставлених рахунків "Укрзалізниці".
Позивачем, також, нараховано пеню за
несвоєчасну сплату відповідачем
збитків відповідно до виставленого
позивачем рахунку на оплату збитків.

У відзиві на позовну заяву відповідач
проти позову заперечує з підстав
недоведеності порушення відповідачем
зобов'язань за договором,
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та заявленими в
позовній заяві збитками.

Як вбачається з матеріалів справи,
21.09.2012 року між позивачем (продавцем) та
відповідачем (покупцем) було укладено
Договір № 21/09/2012 (далі - Договір),

Відповідно до п. 1.1. Договору (з
урахуванням укладеної між сторонами
22.09.2012 року Додаткової угоди № 1 до
Договору) продавець зобов'язався
поставити та передати, а покупець
прийняти та оплатити гранітну
продукцію (далі пойменовану - товар), за
ціною відповідно до Додатку № 1 до
Договору на умовах DAP ст.
Зерново-експ./Суземка - експ. (ІНКОТЕРМС
2010). Поставка здійснюється партіями на
територію Російської Федерації.

Відповідно до п. 4.1. Договору, за
домовленістю сторін, умови поставки по
договору викладаються у відповідності
до вимог ІНКОТЕРМС 2010 та
індивідуальних умов вказаних в цьому
договорі між сторонами.

Згідно п. 4.2. Договору, поставка товару
здійснюється залізничним транспортом
покупця. При цьому, п. 2.8. Договору
встановлено, що витрати по перевезенню
товару по території Російської
Федерації, податки та збори,
передбачені діючим законодавством
Російської Федерації, оплачує
покупець, а витрати по перевезенню
товару по території України, податки та
збори, передбачені діючим
законодавством України - продавець.

Пунктом 4.8. Договору передбачено, що
покупець зобов'язався надати продавцю
затверджений з залізничними дорогами
Росії та України План перевезень на
організацію перевезень на наступний
місяць з розбивкою за часом
відвантаження.

Відповідно до п. 8.1. Договору, сторонами
погоджено, що при вирішенні спорів,
сторони керуються законодавством
України.

Згідно п. 8.2. Договору спори, що виникли
при виконанні цього договору,
регулюються шляхом двосторонніх
переговорів (претензій), і якщо сторони
не дійдуть згоди протягом 1 (одного)
місяця, то такі розбіжності підлягають
розгляду в Господарському суді міста
Києва.

В матеріалах справи містяться заявки
відповідача (покупця):

№ 23/5 від 29.09.2012 року на поставку 26
вагонів товару;

№ 03/3 від 03.10.2012 року на поставку 24
вагонів товару;

№ 03/4 від 03.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару;

№ 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару;

№ 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару,

Проте, докази направлення відповідачем
позивачу зазначених заявок в
матеріалах справи відсутні.

Позивачем, в свою чергу були виставлені
відповідачу рахунки-фактури на
загальну суму 3 317 280,00 рублів:

№54 від 02.10.2012 року на оплату поставки 26
вагонів товару,

№ 55 від 04.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару,

№ 56 від 05.10.2012 року на оплату поставки 24
вагонів товару,

№ 57 від 05.10.2012 року на поставку 20
вагонів товару,

№ 58 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару.

Докази направлення (виставлення)
вказаних рахунків позивачем
відповідачу матеріали справи, також не
містять.

Оплату по вказаних рахунках відповідач
здійснив у повному обсязі, а саме:

03.10.2012 року на суму 800 000, 00 рублів,

05.10.2012 року на суму 800 000, 00 рублів,

05.10.2012 року на суму 1 518 400, 00 рублів

10.10.2012 року на суму 198 880, 00 рублів.

Всього відповідач сплатив на користь
позивача згідно виставлених позивачем
рахунків всю суму 3 317 280, 00 грн.

Відправка позивачем відповідачу
товару замовленого за вищевказаними
заявками на поставку товару була
здійснена наступним чином:

04.10.2012 року відправлено 20 вагонів,

05.10.2012 року відправлено 26 вагонів,

06.10.2012 року відправлено 24 вагони,

07.10.2012 року відправлено 20 вагонів,

08.10.2012 року відправлено 10 вагонів.

Колегія суддів повністю підтримує
позицію суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову, з огляду
на наступне:

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
поставки.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

При укладанні договору сторони
погодили поставку товару на умовах DAP
ст. Зерново-експ./Суземка - експ.
(ІНКОТЕРМС 2010) та індивідуальних умовах
вказаних в договорі між сторонами.

DAP - "поставка в місці призначення"
означає, що продавець здійснив
поставку, коли товар надано у
розпорядження покупця на
транспортному засобі, що прибув,
готовим для розвантаження у названому
місці призначення. Продавець несе всі
ризики, пов'язані з доставкою товару до
названого місця.

Згідно статті А3 DAP Правил Інкотермс
продавець зобов'язаний за власний
рахунок укласти контракт (договір)
перевезення товару до названого місця
призначення або узгодженого пункту
якщо такий є у названому місті
призначення.

Відповідно до положень статті А6 DAP
Правил Інкотермс продавець
зобов'язаний оплатити крім витрат, що
виникають відповідно до статті А3, всі
витрати пов'язані з товаром, до моменту
його поставки відповідно до статті А4,
за винятком витрат, що оплачує
покупець, як передбачено статтею В6.

Отже, за правилами ІНКОТЕРМС 2010 при
поставці на умовах DAP, продавець несе
всі витрати по перевезенню вантажу, до
моменту його поставки до пункту
призначення - ст. Зерново-експ./Суземка -
експ. Проте, сторони при укладанні
договору погодили індивідуальні
відхилення від умов DAP, визначених в
правилах ІНКОТЕРМС 2010.

Згідно зі статтями 611, 623 Цивільного
кодексу України, наслідками порушення
зобов'язань є, зокрема, відшкодування
збитків, встановлене договором або
законом. Боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Аналогічні норми містять статті 224, 225
Господарського кодексу України.

За змістом статей 614, 623 ЦК України та
статті 226 ГК України вбачається, що для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, необхідна наявність всіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме:

протиправна поведінка (дія чи
бездіяльність особи);

шкідливий результат такої поведінки
(збитки);

причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками;

вина правопорушника.

У разі відсутності хоча б одного з цих
елементів відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.
Тому для стягнення збитків з
відповідача, позивач мав надати докази
протиправності поведінки відповідача,
тобто, довести, що відповідач порушив
взяті на себе за укладеним між
сторонами договором поставки
зобов'язання. (див. Роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 01.04.94 р. N
02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" зі змінами та
доповненнями).

За твердженням позивача, відповідачем
було порушено п. 4.5. Договору та
направлено заявки на поставку товару
передчасно, менш ніж за 10 днів до
запланованої дати відвантаження
товару, а, також, порушено п. 5.1. Договору
стосовно 100 % попередньої оплати за
товар, що призвело до простою вагонів
та збитків позивача. З позовної заяви
(стор. 3 абз. 4 позовної заяви)
вбачається, що на виконання п. 4.8.
Договору було надано/затверджено Плани
перевезень для організації перевезень
(Месплан).

Як встановлено в п. 4.3. Договору товар
відвантажується партіями відповідно
до письмових заявок покупця.
Відвантаження здійснюється в об'ємі та
в строки, а також за реквізитами
відвантаження, які вказуються покупцем
в письмових заявах, узгоджених з
продавцем. Товар відвантажується
продавцем протягом 3 -х робочих днів
після виконання покупцем п. 5.1.
Договору, в подані на станцію (власні,
орендовані та/або використовувані на
іншій законній підставі) покупцем
залізничні вагони. Всю
відповідальність за поставку
залізничних вагонів несе покупець.

Пунктом 4.5. Договору сторони погодили,
що покупець направляє заявку продавцю,
в якій вказує об'єм товару, що
придбавається, кількість вагонів та
строк поставки вагонів на станцію
продавця за 10 календарних днів до
запланованої дати відвантаження
товару.

Згідно п. 4.6. Договору протягом 3-5 днів
продавець повинен підтвердити або
відмовити в заявці покупцю. При
підтвердженні, оформлена в письмовому
вигляді заявка, підписується
уповноваженими представниками сторін,
скріплюється печатками. Заявка
направляється сторонами засобами
факсимільного зв'язку або електронною
поштою (у вигляді сканованої копії), а
потім протягом 5 днів оригінали
направляються поштою.

В пункті 4.7. Договору сторонами
визначено, що оплата залізничних
тарифів за подання порожніх вагонів в
пункт навантаження на ст. Калинівка - 1
ПЗ України здійснюється покупцем.
Оплата залізничного тарифу
(перевезення) за навантажені
залізничні вагони Україна - Росія
здійснюється за рахунок коштів
продавця.

Відповідно до п. 5.1. Договору поставка
товару здійснюється на умовах 100 %
передплати за партію товару шляхом
банківського переводу на валютний
рахунок продавця. Покупець, відповідно
договору, зобов'язується здійснити
передплату за партію товару протягом 10
днів з моменту підписання договору, на
підставі рахунку - фактури, наданого
продавцем.

Згідно п. 6.5.1. Договору облік часу
перебування вагонів під завантаженням
визначається з моменту прибуття на
станцію до часу відправлення зі
станції на основі даних Головного
інформаційно-облікового центру
Укрзалізниці або відомістю плати за
користування ГУ - 46.

Матеріали справи не містять доказів
направлення відповідачем поштовим
зв'язком заявок позивачу, як і доказів
їх отримання позивачем, однак умовами
Договору передбачена можливість
направлення таких заявок факсом або
електронною поштою (п. 9.6 Договору). Сам
факт отримання заявок позивачем не
заперечується, хоча він сам не зазначає
дати їх отримання, у зв'язку з чим суд
першої інстанції правомірно
визначаючи, що датою отримання
позивачем від відповідача заявок є
дата самої заявки, тому заявку № 23/5 від
25.09.2012 року на поставку 26 вагонів товару
позивач отримав 25.09.2012 року, заявку № 03/3
від 03.10.2012 року на поставку 24 вагонів
товару та № 03/4 від 03.10.2012 року на
поставку 20 вагонів товару позивач
отримав 03.10.2012 року, заявки № 05/1 від
05.10.2012 року на поставку 20 вагонів товару
та № 05/1 від 05.10.2012 року на поставку 10
вагонів товару позивач отримав 05.10.2012
року

Оскільки умовами Договору не
передбачено, що вагони мають бути
поставлені на місце навантаження не
раніше ніж через 10 днів після подачі
заявки, як зазначає позивач, суд першої
інстанції, дослідивши умови Договору,
вірно вказав, що заявка направляється
за десять календарних днів не до дати
поставки вагонів, а за десять
календарних днів до дати відвантаження
товару, а продавець відвантажує товар
(завантажує вагони) протягом 3-ох
робочих днів після здійснення
відповідачем передплати, у вагони, які
вже прибули на станцію. Отже,
відвантаження товару відбувається
протягом трьох робочих днів у вагони,
що вже прибули, тобто, між датою
поставки вагонів та їх відправленням
покупцеві (відповідачу) може пройти три
робочі дні.

Отже, перша заявка була направлена
25.09.2012 року, а відвантаження (відправка
перших вагонів) відбулося 05.10.2012 року,
то відповідачем не порушено умови п. 4.5
Договору.

Крім того, позивач мав право
відмовитись від направлених
відповідачем заявок, в яких не
визначені строки поставки вагонів, але
своїми діями (виставленням
рахунків-фактури) підтвердив умови
поставки в об'ємах, визначених
вказаними заявками. На підставі
викладеного, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку, що
поставлення вагонів на станцію
продавця було погоджено самим
продавцем відповідно до наданого ним
Плану перевезень, умови якого зазначає
сам позивач в період з 01.10.2012 року по
05.10.2012 року.

Щодо повідомлення вих. № 01/10-4 від 01.10.2012
року, яким позивач звернувся до
відповідача з проханням дотримуватись
умов Договору, то воно не містить
жодних посилань на заявки направлені
відповідачем позивачу та жодних
тверджень щодо порушення відповідачем
умов договору, тому не може бути
доказом невиконання відповідачем
своїх зобов'язань.

Як і щодо заявок, матеріали справи не
містять доказів направлення
рахунків-фактури позивачем поштовим
зв'язком, тому через неможливість
встановлення дати отримання
відповідачем рахунку, а оплату
проведено у період з 03.10.2012 року по 10.10.12
року, то днем виставлення позивачем
рахунків відповідачу є день їх
оформлення, тобто з 02.10.2012 року по 05.10.2012
року.

Слід звернути увагу, що перший
рахунок-фактура на оплату позивач
виставив лише 02.10.2012, тобто у строк
більший ніж визначено Договором
(протягом 3-5 днів з моменту отримання
заявок). Тому, твердження позивача
(викладені в позовній заяві та
апеляційній скарзі), що відповідач
затягував оплату, що призвело до
простою вагонів, є безпідставними.

На підставі викладеного суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що оскільки план перевезень
для організації був наданий позивачу,
поставка вагонів за заявками була
погоджена позивачем, а перша заявка №
25/3 від 25.09.2012року була направлена у
строки, встановлені 4.5 договору (за
десять календарних днів до дати
відвантаження), то вини відповідача
щодо порушення п.п. 4.5., 4.8, 5.1 Договору
немає.

Згідно з п. 6.3. Договору за несвоєчасний
перерахунок покупцем коштів
передбачених п. 5.1., п. 5.5., п. 6.6. договору,
продавець вправі вимагати оплату пені
в розмірі 0, 05 % за кожний день
прострочення від суми погодженої
партії товару. При цьому продавець має
право перенести строки відвантаження
або відмінити відвантаження партії на
власний розсуд, а також звільняється
від відповідальності за порушення
строків поставки.

Відповідно до п. 6.4. Договору
невиконання сторонами умов даного
договору, що привело до матеріальних
втрат тягне за собою застосування
штрафних санкцій в розмірі нанесених
збитків.

При виникненні простою вагонів з вини
покупця на станції завантаження більше
48 годин від дати прибуття (включаючи
подані вагони на станцію без
письмового погодження з продавцем, не
погоджений план перевезень на
організацію перевезень на наступний
місяць і т. д.), покупець додатково
виплачує продавцю збитки за
знаходження на під'їзних коліях згідно
виставлених рахунків "Укрзалізниці" (п.
6.5. Договору).

З матеріалів справи не вбачається вина
відповідача у виникненні простою
вагонів більше 48 годин, а також
причинно-наслідкового зв'язку між
витратами позивача, які пов'язані з
часом, необхідним саме позивачу для
навантаження вагонів, виставленням
рахунків відповідачеві, та діями
відповідача у справі, а також не
встановлено наявність
причинно-наслідкового зв'язку між
понесеними позивачем витратами
(збитками) та діями відповідача.

Крім того, позивач вважає, що розмір
збитків включає додаткові оплати збору
за зберігання вантажу на своїх осях та
додаткова оплата за користування
коліями загального призначення.

Проте, п. 2.8. Договору, визначено, що
продавець оплачує витрати по
перевезенню товару по території
України, податки та збори, передбачені
діючим законодавством України, в тому
числі витрат за користування вагонами,
понесення яких передбачено Правилами
користування вагонами і контейнерами
(ст. 119 - 126 Статуту залізниць України),
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999 року № 113.

Натомість позивачем в апеляційній
скарзі не приведено жодних доводів, які
відсутні в позовній заяві на
спростування висновків викладених в
оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, у зв'язку з чим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає. Рішення місцевого
господарського суду відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
прийняте з дотриманням норм
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування або зміни
рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
кар'єроуправління" залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014р. у справі №910/6872/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6872/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.О. Кондес

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха