КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р. Справа№ 927/1203/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників:

від позивача: Іванова С.О.- представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник
за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" ПРИВАТБАНК"

на рішення

Господарського суду Чернігівської
області

від 04.02.2014р.

у справі № 927/1203/13 (суддя Фетисова І.А. )

за позовом Публічного акціонерного
товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК"
ПРИВАТБАНК"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 530698,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК" ПРИВАТБАНК"
звернулось до Господарського суду
Чернігівської області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про
стягнення 530698,73 грн. безпідставно
набутих грошових коштів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідач двічі отримала суми 530698,73
грн., підтвердженням чого, на думку
позивача, є меморіальний ордер
позивача № 7502 від 17.10.2012 р. про
зарахування суми 530698,73 грн. на рахунок
ФОП ОСОБА_4 та платіжною вимогою
Жовтневого ВДВС Дніпропетровського
МУЮ Дніпропетровської області № В11-17
від 28.08.2013 р. на суму 530698,73 грн., яка
вчинена в процесі примусового
виконання рішення та наказу №5028/7/60/2011,
виданого 15.06.2012 року Господарським
судом Чернігівської області. Позивач
вважає, що відповідач двічі отримала
суми 530698,73 грн., а отже безпідставно
набула грошові кошти за приписами ст.1212
ЦК України, та у зв»язку з чим у
відповідача виникли зобов'язання по
поверненню суми 530698,73 грн.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 04.02.2014р р. у
справі № 927/1203/13 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням, звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
повністю, оскільки вважає, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, а висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинами справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що
матеріали справи № 927/1203/13 відповідно
до ст.ст. 32, 34 ГПК України містять
належні та допустимі докази факту
виконання ПАТ КБ «Приватбанк» рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.12.2011 р. по справі
№5028/7/60/2011.

Апелянт зазначає, що факт
перерахування суми 530 698, 73 грн. ПАТ КБ
«Приватбанк» на рахунок ФОП ОСОБА_4
НОМЕР_1 за меморіальним ордером № 7502
від 17.10.2012 р. підтверджений не лише
первинними документами, а також був
встановлений компетентним органом -
Управлінням Національного банку
України у Чернігівській області, що
відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про національний банк України"
здійснює банківське регулювання та
нагляд на індивідуальній та
консолідованій основі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вислухавши пояснення представника
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія встановила
наступне.

Господарським судом Чернігівської
області від 21.12.2011 р. винесено рішення
у справі 5028/7/60/2011 за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5, Публічного
акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК" ПРИВАТБАНК" про визнання договору
оренди приміщення від 29.06.2009 р.,
укладеного між позивачем та
відповідачем-1, припиненим, визнання
права позивача передавати з 05.02.2011 р.
приміщення 2 та 3 поверхів площею 225,4 кв.
м будинку, розташованого за адресою
АДРЕСА_1 в оренду, зобов'язання
відповідача 2 прийняти в оренду
приміщення 1,2 та 3 поверхів площею 330,6
кв. м будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 за договором оренди приміщення
від 05.03.2008 р. та підписати акти
приймання-здачі приміщення та про
стягнення з відповідача-2 збитків
(неотриманого прибутку) в сумі 573557,94
грн. за період з 05.02.2011 р. по 01.12.2011 р.
Рішенням суду позов задоволено
частково, стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" на користь Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 520199,10 грн.
збитків (неотриманого прибутку), 1486,71
грн. державного мита, 71,35 грн. витрат на
інформаційно -технічне забезпечення
розгляду у судах, 7430,57 грн. судового
збору, 1511 грн. витрат на послуги
адвоката. В решті позову до Публічного
акціонерного товариства ?Комерційний
банк Приватбанк? відмовлено. В позові
до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_5
відмовлено в повному обсязі.

15.06.2012 р. Господарським судом
Чернігівської області на виконання
рішення Господарського суду
Чернігівської області від 21.12.2011 р.,
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2012 р.,
постанови Вищого господарського суду
України від 31.05.2012 р. видано наказ про
стягнення з банку на користь
підприємця суми 520199,10 грн. збитків
(неотриманого прибутку), 1486,71 грн.
державного мита, 71,35 грн. витрат на ІТЗ,
7430,57 грн. судового збору, 1511 грн. витрат
на послуги адвоката, всього 530 698,73 грн.

Саме сума 530 698,73 грн. заявлена позивачем
до стягнення з відповідача як
безпідставно набуті грошові кошти.

Ухвалою Господарського суду
Чернігівської області у справі 5028/7/60/2011
від 11.03.2013 року наказ від 15.06.2012 року
було визнано таким, що не підлягає
виконанню.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 р. по
справі 5028/7/60/2011 ухвалу Господарського
суду Чернігівської області від 11.03.2013 р.
по справі 5028/7/60/2011 скасовано. У
задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" про визнання наказу
таким, що не підлягає виконанню
відмовлено.

Апеляційним господарським судом в
постанові від 04.06.2013 року зазначено про
недоведеність банком належними та
допустимими доказами факту
добровільного виконання рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 21.12.2011 року по справі
5028/7/60/2011 року. Окрім того, апеляційною
інстанцією в постанові від 04.06.2013 року
зазначено, що наданий банком документ,
складений за результатами перевірки
філії "Чернігівське регіональне
управління" ПАТ "Комерційний банк
"Приватбанк" фахівцями управління
Національного банку України у
Чернігівській області, проведеної у
період з 25.10.2012 року не є первинним
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а тому не може
підтверджувати здійснення
господарської операції, а саме
перерахування коштів в сумі 530698,73 грн.
на рахунок ФОП ОСОБА_4

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.11.2013 р. по справі 5028/7/60/2011
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 04.06.2013 р. у
справі № 5028/7/60/2011 залишено без змін.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Позивачем у справі надано довідку
Управління Національного Банку
України в Чернігівській області
складеної за результатами
позапланової тематичної перевірки
Філії "Чернігівське регіональне
управління" Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Приватбанк" з питань відмови в
обслуговуванні рахунку ФОП ОСОБА_4
станом на 26.10.2012 р. за період з 01.01.2012 р.
по 26.10.2012 р. зроблено наступні висновки:
станом на 30.10.2012 р. згідно ухвали
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 30.10.2012 р.
у справі 2-410/5280/12 накладено арешт на
грошові кошти, що належать ФОП ОСОБА_4,
які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 в
Чернігівському РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
МФО 353586 в межах заявлених позовних
вимог - 539714,78 грн. За результатами
перевірки було виявлено ряд порушень
нормативно-правових актів
Національного Банку України щодо
здійснення Філією ідентифікації та
вивчення своїх клієнтів. Зазначені
порушення стали наслідком неналежного
контролю за здійсненням процесу
ідентифікації клієнтів в Філії.

Як вбачається з матеріалів справи,
апеляційним судом у Постанові від
04.06.2013 року у справі № 5028/7/60/2011 дана
оцінка вказаному документу та зроблено
висновок про недоведеність банком
факту добровільного виконання рішення
господарського суду про стягнення
530698,73 грн. саме за меморіальним ордером
№ 7502 від 17.10.2012 р.

Крім того, зазначений висновок знайшов
підтвердження в постанові Вищого
господарського суду України від 04.11.2013
року у справі 5028/7/60/2011, щодо зарахування
коштів по меморіальному ордеру № 7502
від 17.10.2012 р. банку, а саме те, що виписки
по рахунку НОМЕР_1 протирічать одна
одній, про відсутність фактичного
перерахування банком на рахунок НОМЕР_1
ФОП ОСОБА_4 ані 17.10.2012, ані пізніше
коштів в сумі 530698,73 грн.

Таким чином, наданий позивачем
примірник довідки Управління
Національного Банку України в
Чернігівській області як доказ в
обґрунтування підтвердження
добровільного виконання рішення суду
меморіальним ордером, виписка по
рахунку ФОП ОСОБА_4 за період з 11.02.2011
року по 12.09.2013 року із відомостями про
добровільне виконання банком рішення
суду 17.10.2012 року місцевим судом
обґрунтовано не прийнято до уваги.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що твердження позивача про добровільне
виконання рішення господарського суду
у справі № 5028/7/60/2011 саме за
меморіальним ордером № 7502 від 17.10.2012 р.
є безпідставним та недоведеним
позивачем належними та допустимими
доказами.

На виконання ухвал місцевого
господарського суду у справі № 927/1203/13
від 09.01.2014, 16.01.2014р. Жовтневим відділом
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, Управління Державної
казначейської служби в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровській області № 06-12/264 від
29.01.2014 року, управління Державної
казначейської служби в
Дніпропетровській області № 15-12/326-1058
від 28.01.2014 р. надано інформацію, з якої
вбачається проведення примусового
виконання та вчинення процедур щодо
виконання наказу 5028/7/60/2011 від 15.06.2012 р.
про стягнення 530698,73 грн. на користь ФОП
ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, в
провадженні Жовтневого відділу ВДВС
Дніпропетровського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження В11-17 про
стягнення коштів з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
(позивача у справі), яке не завершено.
Органом ДВС складені платіжні
доручення №7952 від 28.11.2013 року на суму
182856,47 грн. та № 7865 від 23.12.2013 року на суму
347842,26 грн. про перерахування зазначених
коштів з депозитного рахунка органу
ДВС на розрахунковий рахунок ФОП
ОСОБА_4 саме в межах процедур
примусового виконання наказу 5028/7/60/2011
від 15.06.2012 року, про що зазначено в
призначенні платежу по цим платіжним
дорученням. Однак, на момент винесення
цього рішення, зазначені платіжні
доручення не оплачені органом
казначейської служби, кошти на рахунок
ФОП ОСОБА_4 не надходили. При цьому, як
зазначено управлінням Державної
казначейської служби в
Дніпропетровській області № 15-12/326-1058
від 28.01.2014 р., станом на 27.01.2014 року
платіжні доручення №7952 від 28.11.2013 року
на суму 182856,47 грн. та № 7865 від 23.12.2013 року
на суму 347842,26 грн. повернуто Жовтневому
ВДВС Дніпропетровського МУЮ для
приведення реквізитів платіжних
документів у відповідність з вимогами
п.3.5. Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню в разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

З доказів, наданих позивачем, не
вбачається фактичного виконання
рішення господарського суду
Чернігівської області у справі 5028/7/6/2011
та виконавчого документу - наказу
5028/7/60/2011 від 15.06.2012 року.

Як вбачається з виписки ПУАТ "Фідобанк"
по особовому рахунку ФОП ОСОБА_4 за
період з 01.10.2013 року по 29.01.2014 року,
зарахування на розрахунковий рахунок
відповідача коштів ні від позивача, ні
від органу ДВС або казначейської
служби як частково так й в сумі 530698,73
грн. відсутнє. При цьому, як вбачається
з платіжних доручень органу ДВС №7952
від 28.11.2013 року на суму 182856,47 грн. та № 7865
від 23.12.2013 року на суму 347842,26 грн. в
платіжних реквізитах відповідача
зазначено АТ "Ерсте Банк". При цьому,
відповідачем надано листи ПУАТ
"Фідобанк" про зміну назви та
правонаступництво АТ "Ерсте Банк" на
ПАТ "Фідокомбанк" та злиття цих двох
банків в ПУАТ "Фідобанк".

На підставі вищевикладеного, колегія
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що стягувачем ФОП ОСОБА_4 у виконавчому
провадженні В11-17 не отримано коштів в
сумі 530698,73 грн. в процесі примусового
виконання рішення Господарського суду
Чернігівської області у справі 5028/7/60/2011
та виконавчого документу Наказу
5028/7/60/2011 від 15.06.2012 року.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини; завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

За змістом положень ст.1212 ЦК України
про зобов'язання в зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави цей вид зобов'язань
породжується наявність таких
юридичних фактів : 1) особа набула або
зберегла у себе майно за рахунок іншої
особи; 2) правові підстави для такого
набуття (збереження) відсутні або
згодом відпали.

З аналізу цивільного законодавства, а
саме ЦК України вбачається, що термін
набуття права або майна означає момент
та юридичний факт правомірного
виникнення, отримання (переходу) у
суб'єкта цивільного права ознак
правоволодільця на об'єкт цивільного
права (як то майно) або саме цивільне
право (як то правоздатність,
дієздатність).

При цьому необхідно зазначити, що саме
факт реального набуття відповідачем
грошових коштів позивача та факт їх
отримання двічі відповідачем має
пріоритетне значення для оцінки
заявленого позову.

За таких обставин, враховуючи
відсутність належних та допустимих
доказів того, що відповідачем набуто
майно позивача (грошові кошти в сумі
530698,73 грн. ) саме двічі, відсутність
доведеності факту збереження
відповідачем після набуття майна
відповідача як то в процесі
добровільного так й в процесі
примусового виконання рішення
господарського суду Чернігівської
області у справі 5028/7/60/2011 покладення на
відповідача обов'язку оплати суми 530698,73
грн. є необґрунтованим.

Під час розгляду справи не встановлено
відсутність правової підстави
набуття грошових коштів або того, що
така правова підстава відпала,
оскільки рішення Господарського суду
Чернігівської області від 21.12.2011 року у
справі 5028/7/60/2011 набрало законної сили,
наказ як виконавчий документ не
визнаний таким, що не підлягає
виконанню. За таких обставин
юридичного факту про те, що правові
підстави для такого набуття
(збереження) відсутні або згодом
відпали судом не встановлено.

Захист цивільних прав та інтересів
судом відповідно до приписів ст. 16 ЦК
України передбачено наступним чином:
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Суд може захистити цивільне
право або інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Для судового захисту цивільного права
та інтересу особи, в процесі розгляду
справи, має бути встановлено порушення
права та інтересу.

Приписами ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є
судовий захист цивільного права та
інтересу, справедливість,
добросовісність та розумність.

Одним з проявів верховенства права є
те, що право не обмежується лише
законодавством як однією з його форм, а
включає й інші соціальні регулятори.
Справедливість -одна з основних засад
права, є вирішальною у визначенні його
як регулятора суспільних відносин,
одним з загальнолюдських вимірів
права. Добросовісність є наміром
належним чином захистити цивільні
права та забезпечити виконання
цивільних обов'язків. Розумність є
вирішення питань регулювання
цивільних відносин з урахуванням
інтересів всіх учасників останніх.

На підставі вищевикладеного колегія
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що судом не
встановлено фактів подвійного
фактичного отримання відповідачем сум
530698,73 грн. двічі, а тому не вбачається
порушень прав позивача на майно
(грошові кошти) та у зв»язку з чим
відсутні правові підстави для
здійснення судового захисту прав
позивача, в т.ч. обраним позивачем
способом - стягнення сум. Таким чином,
позовні вимоги є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки апелянтом
не надано суду доказів, які б свідчили
про обґрунтованість позовних вимог, а
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду
Чернігівської області обґрунтоване,
відповідає обставинам справи і чинному
законодавству, а отже, підстав для його
скасування не вбачається, у зв'язку з
чим апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103- 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК" ПРИВАТБАНК" на рішення
Господарського суду Чернігівської
області від 04.02.2014р. у справі № 927/1203/13
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Чернігівської області від 04.02.2014р. у
справі № 927/1203/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 27/1203/13 повернути
Господарському суду Чернігівської
області.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх