ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 5023/9719/11 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м. Харківна постановувід
22.01.2014 р. Харківського апеляційного
господарського судуу справі№ 5023/9719/11
господарського суду Харківської
областіза заявою боржникафізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Харківпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Оніщенко К.С.представники
сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.11.2011 року
порушено провадження у справі № 5023/9719/11
про банкрутство фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (далі - Боржник,
Підприємець) за заявою останнього в
порядку норм ст.ст. 47-49 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 року внесених змін, далі - Закон
про банкрутство).

Постановою господарського суду
Харківської області від 31.01.2012 року
Боржника визнано банкрутом, відносно
нього відкрито ліквідаційну процедуру
та призначено ліквідатора у справі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18.07.2013 року
(суддя - С.В. Міньковський) відмовлено у
задоволенні скарг Боржника на дії
ліквідатора; затверджено витрати
ліквідатора на загальну суму 187 774 грн. 29
коп.; затверджено наданий суду повний
звіт ліквідатора; вимоги кредитора
Боржника - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 (далі-Кредитор) на суму 320 000 грн.
00 коп., що були незадоволені за
недостатністю майна банкрута, визнані
погашеними; а провадження у справі
припинено.

Не погодившись із цією ухвалою суду,
фізична особа - підприємець ОСОБА_6
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати ухвалу господарського суду
Харківської області від 18.07.2013 року.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 року
(головуючий суддя - Пуль О.А., судді:
Білоусова Я.О., Хачатрян В.С.) апеляційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6 задоволено, ухвалу
господарського суду Харківської
області від 18.07.2013 року скасовано,
скарги Боржника на дії ліквідатора № 1
та № 7 від 19.06.2013 року задоволено, у
задоволенні скарг на дії ліквідатора
№№ 2-6 від 19.06.2013 року відмовлено, а
скаргу Боржника на дії ліквідатора № 8
від 19.06.2013 року задоволено частково.
Справу ж направлено на розгляд на
стадію ліквідаційної процедури до
господарського суду Харківської
області.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду апеляційної інстанції, публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк"
(далі-Банк) звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 року, а ухвалу господарського
суду Харківської області від 18.07.2013
року залишити в силі.

Касаційні вимоги мотивовані
порушенням судом апеляційної
інстанції норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 31, 7, 25, 26, 47, 49 Закону про
банкрутство, ст.ст. 52, 204 Цивільного
кодексу України, а також норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відхилення
скарги (№1) Боржника про виключення
нерухомого майна Підприємця (квартири)
зі складу ліквідаційної маси, суд
вказав, що це майно було вказано
Боржником в заяві про порушення справи
про банкрутство, як забезпечення
кредитних зобов'язань перед Банком -
визнаним кредитором у справі.
Відхиляючи скаргу (№ 2) про незаконне
проникнення ліквідатора до вказаної
квартири, суд зазначив про те, що не
було зазначено про порушення
спеціальних норм Закону про
банкрутство та не надано рішення суду
або обвинувального вироку з цього
приводу. Скарги (№№ 3, 4) про
непроведення оцінки згаданого майна
спростовуються, за висновком суду,
звітом ліквідатора та доказами
проведення оцінки виявленого у
Боржника майна. Припиняючи провадження
у справі в частині вимог у скаргах (№№
5, 6) з приводу незаконності аукціону з
продажу зазначеної квартири, суди
вказали, що ці скарги вже розглядались
судом у даній справі та з цього приводу
були прийняті відповідні рішення.
Стосовно витрачених ліквідатором
коштів, отриманих у ліквідаційній
процедурі (скарги №№ 7, 8), суд вказав, що
Банк не заперечував проти витрачання
коштів, отриманих від продажу
заставного майна, на цілі, пов'язані із
здійсненням такого продажу, а тому і
оплата витрат ліквідатору у зв'язку із
виконанням ним своїх обов'язків була
проведена законно. З призначенням ж
ліквідатора у справі про банкрутство
Підприємця розподіл коштів
здійснюється саме ним за правилами,
встановленими у загальній процедурі
банкрутства. Ліквідатором же належним
чином виконані всі дії у ліквідаційній
процедурі Боржника, у тому числі з
виявлення, інвентаризації, оцінки та
продажу виявленого майна, а звіт
ліквідатора та додані документи
підтверджують ці обставини.

Скасовуючи таке рішення місцевого
суду, апеляційний суд вказав, що у
справі відсутні докази здійснення
публікації оголошення про визнання
Підприємця банкрутом, докази знищення
печатки Боржника, а також докази
звернення до правоохоронних органів з
приводу непередання попереднім
ліквідатором або втрату такої печатки.
Також апеляційний суд вказав про
незаконність включення належної
Підприємцю квартири до ліквідаційної
маси у даній справі, оскільки це майно
забезпечувало зобов'язання Підприємця
за споживчим кредитом, не пов'язаним з
його підприємницькою діяльністю, а
тому всі подальші дії стосовно цього
майна у даній справі (інвентаризація,
оцінка, продаж тощо) є незаконними.
Стосовно порядку погашення витрат у
ліквідаційній процедурі та розподілу
коштів, отриманих у ліквідаційній
процедурі, апеляційний суд вказав, що
законність складу витрат та порядок
витрачання отриманих від продажу майна
коштів має бути розглянутий та
вирішений судом.

Однак суд касаційної інстанції не
погоджується із вказаними висновками
апеляційного суду, оскільки вони
зроблені всупереч норм Закону про
банкрутство.

Так, стосовно висновку суду, що в
заставу Банку Підприємцем було
передано майно -спірна квартира, для
забезпечення виконання зобов'язання за
споживчим кредитом, касаційний суд
вважає за необхідне вказати про таке.

Відповідно до змін, внесених згідно
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
врегулювання відносин між кредиторами
та споживачами фінансових послуг" від
22.09.2011 року, в ч. 7 ст. 47 Закону про
банкрутство законодавець визначив, що
у разі визнання громадянина-підприємця
банкрутом до складу ліквідаційної маси
не включається майно
громадянина-підприємця, на яке згідно
з чинним законодавством України не
може бути звернено стягнення, та майно,
яке перебуває у заставі за підставами,
не пов'язаними із здійсненням такою
особою підприємницької діяльності.

Ці зміни набули чинності з 15.10.2011 року.
При цьому, в п. 2 Прикінцевих положень
закону від 22.09.2011 року вказано, що дія
цього закону не поширюється на
кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

До внесення цих змін норми Закону про
банкрутство не встановлювали обмежень
при формуванні ліквідаційної маси
після визнання громадянина-підприємця
банкрутом окрім тих, що передбачені
цивільним процесуальним
законодавством України (майно, на яке
не може бути звернено стягнення).

Також слід зазначити, що в силу
приписів ст. 572 Цивільного кодексу
України та ст. 3 Закону України "Про
заставу" зобов'язання, що виникають на
підставі договору застави, носять
похідний, а не самостійний характер.
Отже, якщо за договором застави
забезпечується виконання зобов'язань,
що виникли на підставі кредитного
договору, то ці правовідносини за своєю
правовою природою носять нерозривний
характер.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір іпотеки, за яким Банку було
передано в заставу майно Боржника -
квартира АДРЕСА_1, був укладений 14.05.2008
року, тобто до набрання з 15.10.2011 року
чинності внесених в ч. 7 ст. 47 Закону про
банкрутство зазначених вище змін.

Таким чином, відсутні правові підстави
для невключення до складу
ліквідаційної маси Боржника згаданого
нерухомого майна - квартири, що
належить Підприємцю, правомірного
висновку про що дійшов місцевий суд в
незаконно скасованій апеляційним
судом ухвалі місцевого суду.

Неправомірний же висновок
апеляційного суду з цього приводу
призвів до прийняття неправомірних
рішень за результатами розгляду інших
скарг Боржника на дії ліквідатора у
даній справі.

Так, стосовно рішень місцевого органу
по цих інших скаргах Боржника на дії
ліквідатора - щодо інвентаризації,
оцінки виявленого у Боржника майна,
організації продажу та реалізації
згаданої квартири, порядку витрачання
коштів, отриманих від її продажу,
колегія суддів підтримує, як
правомірні, висновки місцевого суду,
оскільки вони відповідають
обставинами справи та нормам
законодавства, зокрема ст.ст. 26, 29, 30, 47-49
Закону про банкрутство.

До викладеного слід додати, що Банк, як
кредитор та іпотекодержатель майна
-вказаної спірної квартири, реалізація
якого відбулась у даній справі та кошти
від продажу якої були направлені, як на
часткове погашення вимог цього банку,
так і на оплату витрат у ліквідаційній
процедурі Підприємця, не заперечував
проти порядку, за яким здійснювався
розподіл вказаних коштів.

Крім цього касаційний суд погоджується
із висновками судів про належне
виконання ліквідатором Підприємця
покладених на нього обов'язків у
ліквідаційній процедурі у даній
справі, звертаючи увагу на те, що факт
публікації оголошення про визнання
Підприємця банкрутом в газеті "Голос
України" від 01.03.2013 року був
встановлений місцевим судом та не
спростований апеляційним судом. Інші ж
визначені апеляційним судом в
оскаржуваній постанові недоліки,
допущені в ліквідаційній процедурі, на
думку касаційного суду, обумовлені
численними змінами призначених
арбітражних керуючих у справі (у
зв'язку із неналежним виконанням ними
своїх обов'язків та порушеннями під час
здійснення провадження), однак не
впливають на законність та наслідки
проведення процедури ліквідації у
даній справі, а тому не є підставою для
відмови у її завершенні та не є
підставою для скасування судового
рішення про затвердження звіту
ліквідатора та ліквідаційного балансу
Боржника.

Поряд з викладеним касаційний суд
враховує, що процедура ліквідації
Підприємця з моменту ухвалення
постанови господарського суду
Харківської області від 31.01.2012 року про
визнання Боржника банкрутом триває
більше двох років, що суперечить
приписам ч. 2 ст. 22 Закону про
банкрутство.

У зв'язку із викладеним касаційний суд,
виходячи із повноважень, передбачених
нормами п. 6 ст. 1119 ГПК України вважає за
необхідне скасувати постанову
апеляційного суду, як незаконну, а
скасовану нею ухвалу місцевого суду -
про завершення ліквідаційної
процедури Підприємця, затвердження
звіту ліквідатора, ліквідаційного
балансу Боржника та припинення
провадження у справі про банкрутство -
залишити в силі, як таку, що відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 22, 26, 29, 30, 47-49 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 р. внесених
змін), Закону України "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо врегулювання відносин між
кредиторами та споживачами фінансових
послуг" від 22.09.2011 р., ст.ст. 3, 17 Закону
України "Про заставу", ст.ст. 572, 586, 587
Цивільного кодексу України та ст.ст. 1115,
1117, 1119 - 11111, 11113 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк"
задовольнити.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 р. у справі № 5023/9719/11 скасувати.

3. Ухвалу господарського суду
Харківської області від 18.07.2013 року у
справі № 5023/9719/11 залишити в силі.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко О.Є.
Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
17.04.2014 року.