м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/791/14 07.04.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного
товариства "Українська транспортна
страхова компанія"

до публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк"

про визнання недійсною
третейської угоди, укладеної у вигляді
третейського застереження в п.6.2
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії №18/102-КВ від 30.11.2006 року

Представники сторін:

від позивача: Семенова А.С. -
представник за довіреністю б/н від
20.03.2014 року;

від відповідача:Кучерявий Д.В. -
представник за довіреністю №
08.4.2-186/84-3255 від 17.12.2013 р.;

Степанюк Д.О. -
представник за довіреністю б/н від
04.12.2013 року.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги приватного
акціонерного товариства "Українська
транспортна страхова компанія" до
публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" про визнання недійсною
третейської угоди, укладеної у вигляді
третейського застереження в п.6.2
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії №18/102-КВ від 30.11.2006 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 30.11.2006 року між ним
та акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
укладено договір про надання
відновлювальної кредитної лінії № 18/102-
КВ.

Договором про внесення змін № 14 до
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 18/102-КВ від 30.11.2006 року
кредитний договір викладено в новій
редакції.

Пунктом 6.2 кредитного договору
передбачено, що всі розбіжності щодо
укладання, виконання, розірвання,
зміни, визнання недійсним повністю або
частково, а також з будь-яких інших
питань, що стосуються даного договору,
становлять предмет спору та підлягають
розгляду в постійно діючому
третейському суді при Асоціації
українських банків за адресою: 02002, м.
Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про
реєстрацію постійно діючого
третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 р.,
видане Київським міським управлінням
юстиції). Розгляд здійснюється
одноособово суддею постійно діючого
третейського суду при асоціації
українських банків Ярошовцем Василем
Миколайовичем, згідно з регламентом
зазначеного третейського суду, який є
невід'ємною частиною даної третейської
угоди, і з яким сторони ознайомились.

У випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею, спір
розглядається одноособово третейським
суддею Мороз Оленою Анатоліївною, а у
разі її відсутності - одноособово
третейським суддею Білоконем Юрієм
Миколайовичем. При неможливості
розгляду спору вказаними в даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до регламенту постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Найменування Сторін та їх
місцезнаходження у цій третейській
угоді відповідають найменуванню
сторін та їх місцезнаходженню за даним
Договором.

Місце і дата укладання цієї
третейської угоди відповідають місцю і
даті укладення даного Договору.

Проте, позивач вважає, що третейська
угода підлягає визнанню недійсною,
оскільки при укладенні третейської
угоди у вигляді застереження в
кредитному договорі не було дотримано
вимог статті 18 Закону України «Про
третейські суди» та те, що положення
третейської угоди суперечать вимог
статті 12 Закону України «Про
третейські суди».

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.01.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
11.02.2014 року.

В судове засідання 11.02.2014 року
представники сторін не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та дату
судового засідання повідомлені
належним чином, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення № 015, № 010 відповідно, але 06.02.2014
до загального відділу діловодства
господарського суду міста Києва
відповідач подав відзив на позовну
заяву, 10.02.2014 року - клопотання про
припинення та документи по справі,
11.02.2014 року - позивач подав клопотання
про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 11.02.2014 року розгляд справи
відкладено на 24.02.2014 року, у зв'язку із
неявкою представників сторін в судове
засідання.

В судовому засіданні 24.02.2014 року
представники відповідача підтримали
клопотання про припинення провадження
по справі.

Представник позивача заперечував
проти клопотання відповідача про
припинення провадження по справі.

Суд відмовив у задоволені клопотання
відповідача про припинення
провадження по справі.

Представник позивач позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов.

Представники відповідача заперечували
проти позову та просили відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд зобов'язав представників
відповідача надати суду положення про
постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків та
регламент постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків та склад
третейського суду на момент прийняття
рішення.

В судовому засіданні 24.02.2014 року
оголошено перерву до 24.03.2014 року для
надання додаткових доказів по справі.

14.03.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав витребувані
документи.

14.03.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав заяву про
застосування строку позовної давності.

В судове засідання 24.03.2014 року
представник позивача не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, але 21.03.2014 року до
загального відділу діловодства
господарського суду міста Києва подав
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Представники відповідача не
заперечували проти клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи.

Представники відповідача підтримали
подану заяву про застосування строку
позовної давності, просили суд
задовольнити.

Представники відповідача подали
клопотання про продовження строку
розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.03.2014 року продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів,
розгляд справи відкладено на 07.04.2014
року.

В судовому засідання 07.04.2014 року
представник позивача надав суду
додаткові пояснення по справі та
підтримав позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов.

Представники відповідача заперечували
проти позову та просили відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

30.11.2006 року між акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк", правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (кредитор) та закритим
акціонерним товариством "Українська
транспортна страхова компанія", яке
змінило найменування на приватне
акціонерне товариство "Українська
транспортна страхова компанія"
(позичальник) укладено договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 18/102-КВ, з наступними змінами та
доповненнями.

Відповідно до п. 1.1 договору кредитор
зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, строковості,
платності та цільового характеру
використання.

Кредит надається позичальнику на
наступні цілі: поповнення обігових
коштів (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору
в редакції договору про внесення змін
№14 від 25.07.2011 року, всі розбіжності щодо
укладання, виконання, розірвання,
зміни, визнання недійсним повністю або
частково, а також з будь-яких інших
питань, що стосуються даного договору,
становлять предмет спору та підлягають
розгляду в постійно діючому
третейському суді при Асоціації
українських банків за адресою: 02002, м.
Київ, вул. М. Раскової, 15 (свідоцтво про
реєстрацію постійно діючого
третейського суду №007-2005 від 21.06.2005 р.,
видане Київським міським управлінням
юстиції). Розгляд здійснюється
одноособово суддею постійно діючого
третейського суду при асоціації
українських банків Ярошовцем Василем
Миколайовичем, згідно з регламентом
зазначеного третейського суду, який є
невід'ємною частиною даної третейської
угоди, і з яким сторони ознайомились.

У випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею, спір
розглядається одноособово третейським
суддею Мороз Оленою Анатоліївною, а у
разі її відсутності - одноособово
третейським суддею Білоконем Юрієм
Миколайовичем. При неможливості
розгляду спору вказаними в даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
у відповідності до регламенту постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків.

Найменування сторін та їх
місцезнаходження у цій третейській
угоді відповідають найменуванню
сторін та їх місцезнаходженню за даним
договором.

Місце і дата укладання цієї
третейської угоди відповідають місцю і
даті укладення даного договору.

Свої позовні вимоги щодо визнання
недійсною третейської угоди, укладеної
у вигляді третейського застереження в
п.6.2 договору позивач обґрунтовує тим
,що при укладенні третейської угоди у
вигляді застереження в кредитному
договорі не було дотримано вимог
статті 18 Закону України «Про
третейські суди», а також, те, що
положення третейської угоди
суперечать вимогам статті 12 Закону
України «Про третейські суди».

Свої вимоги щодо визнання третейської
угоди у вигляді третейського
застереження в договорі недійсною
позивач обґрунтовує тим, що при
укладанні договору, зокрема п. 6.2
договору, було відсутнє волевиявлення
позивача. Позивач вказує на те, що при
укладанні договору останньому не було
надано для ознайомлення Положення про
Третейський суд при Асоціації
українських банків та Регламенту цього
суду. Позивач також наголошує на тому,
що відповідач є членом Асоціації
українських банків, при якій створено
запропонований в договорі третейський
суд, що не відповідає принципу рівності
та справедливості, оскільки сторони не
мають рівних можливостей щодо впливу
на процес формування складу суддів.

Суд не погоджується із зазначеними
доводами позивача із наступних
підстав.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами договір про
надання невідновлювальної кредитної
лінії № 18/102 від 30.11.2006 року, який
містить оспорювану третейську угоду,
за своєю правовою природою є кредитним
договором.

Згідно з ч. 1 статті 1055 ЦК України,
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

Приймаючи до уваги той факт, що статтею
1055 ЦК України передбачено обов'язкову
письмову форму кредитного договору, то
в розумінні ст. ст. 639 та 640 ЦК України
моментом укладання кредитного
договору є момент підписання його
сторонами.

Таким чином, позивач своїм підписом на
договорі підтвердив згоду зі всіма
умовами договору, як істотними згідно з
чинним цивільним та господарським
законодавством, так і з визначеними
сторонами договору.

Щодо посилань позивача про
невідповідність третейської угоди,
укладеної у вигляді третейського
застереження вимогам статті 18 Закону
України «Про третейські суди», суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про третейські суди», третейська
угода - це угода сторін про передачу
спору на вирішення третейським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про
третейські суди» передбачено, що
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Відповідно до ч. 1 статті 14 Закону
України «Про третейські суди» сторони
мають право вільно призначати чи
обирати третейський суд та третейських
суддів. За домовленістю сторін вони
можуть доручити третій особі
(юридичній або фізичній) призначення чи
обрання третейського суду чи суддів.

У відповідності до статті 627 Цивільного
кодексу України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Виходячи з умов кредитного договору та
вимог діючого законодавства
вбачається, що порядок формування та
склад Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків
був погоджений сторонами в
оспорюваному пункті кредитного
договору.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про
третейські суди» передбачено, що
третейські судді не є представниками
сторін. Третейським суддею може бути
призначена чи обрана особа, яка прямо
чи опосередковано не заінтересована в
результаті вирішення спору, а також має
визнані сторонами знання, досвід,
ділові та моральні якості, необхідні
для вирішення спору.

Відповідно до статті 6 Положення про
постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків (із
змінами), зареєстрованого
Міністерством юстиції України
Свідоцтво № 007-2005 "21" червня 2005 р. та
затвердженому рішенням Ради Асоціації
українських банків від 22.04.2005р.
протокол № 2 із змінами, затвердженими
рішення Ради Асоціації українських
банків від 16.02.2007р. протокол № 1,
завданням Третейського суду є захист
майнових і немайнових прав та
охоронюваних законом інтересів сторін
третейського розгляду шляхом
всебічного розгляду та вирішення
справу відповідності з чинним
законодавством України.

Таким чином, постійно діючий
Третейський суд при Асоціації
українських банків є незалежним
органом, який захищає інтереси сторін
третейського розгляду, а не членів
Асоціації українських банків.

А також, позивачем не підтверджено
належними та допустимими доказами
обставин, на які він посилається, як на
підставу висновку про залежність
суддів третейського суду від
відповідача та заінтересованість
третейських суддів у вирішенні спорів
на користь останнього внаслідок участі
Голови Правління ПАТ «Укрсоцбанк» в
Асоціації українських банків.

Щодо тверджень позивача про
невідповідність оспорюваної
третейської угоди вимогам статті12
Закону України «Про третейські суди»,
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про третейські суди", третейська угода
може бути укладена у вигляді
третейського застереження в договорі,
контракті або у вигляді окремої
письмової угоди. Якщо сторони не
домовилися про інше при передачі спору
до постійно діючого третейського суду,
а також при вказівці у третейській
угоді на конкретний постійно діючий
третейський суд регламент
третейського суду розглядається як
невід'ємна частина третейської угоди.
За будь-яких обставин у разі
суперечності третейської угоди
регламенту третейського суду
застосовуються положення регламенту.

Аналіз зазначеної статті свідчить про
те, що регламент третейського суду є
частиною угоди, сторони зобов'язані
керуватись регламентом третейського
суду, незалежно від того, чи він
оформлений на паперовому носії як
додаток до договору чи ні.

Згідно з ч.1 статті 10 Закону України "Про
третейські суди" встановлено, що
положення про постійно діючий
третейський суд та регламент
третейського суду затверджуються його
засновником і публікуються.

Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків
створений та діє на основі Закону
України "Про третейські суди",
Положення про Постійно діючий
Третейський суд при Асоціації
українських банків та Регламенту
Постійно діючий Третейський суд при
Асоціації українських банків, які є
відкритими для доступу та з якими з
якими кожна сторона має рівні права на
ознайомлення у Третейському суді або
на сайті суду (http: tretsud.aub.oru.ua).

Враховуючи вищезазначене, законом не
встановлено, а також сторонами
кредитного договору не передбачено
обов'язок ПАТ «Укрсоцбанк»
ознайомлювати позивача з Регламентом
третейського суду або додавати його у
якості додатку до договору, що містить
третейське застереження.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільного права може бути зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з абз. 4 п.2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з статтею 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину (третейської
угоди), були дотримані сторонами під
час укладання третейської угоди у
вигляді третейського застереження в
договорі про надання відновлювальної
кредитної лінії №18/102-КВ від 30.11.2006 року.

Позивачем не доведено наявність
законних підстав для визнання
недійсною третейської угоди у вигляді
третейського застереження в договорі
про надання відновлювальної кредитної
лінії №18/102-КВ від 30.11.2006 року, тому
вимоги позивача є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про необґрунтованість вимог
позивача та про відсутність порушення
права позивача, позовна давність не
може бути застосована до даних
правовідносин.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 15.04.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий