ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р.Справа № 922/146/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські
теплові мережі", м. Дніпропетровськ,
до Публічного акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк", м.
Харків про зобов'язання вчинити певні
дії за участю представників сторін:

представник позивача - не з"явився;

представник відповідача - Скобов В.А.,
дов. №100 від 26.03.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міське комунальне
підприємство "Дніпропетровські міські
теплові мережі", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Публічного акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк" в особі
ліквідаційної комісії ПАТ
"Інноваційно-промисловий банк", в якому
просить суд визнати грошові вимоги
позивача у сумі 10242,85 грн. за період з
01.03.2012 р. по 01.09.2013 р. на підставі
договору №070526 від 01.08.2006 р. та
зобов'язати ліквідаційну комісію
Публічного акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк"
включити грошові вимоги позивача у
сумі 10242,85 грн. до ліквідаційного
балансу. Також позивач просить
стягнути з відповідача судовий збір за
подання позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від
22.01.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
17.02.2014р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від
18.03.2014р., за клопотанням представника
відповідача, продовжено строк розгляду
даного спору за межами двомісячного
строку до 07.04.2014р., розгляд справи
відкладено на 03.04.2014р. об 11:00 год.

Представник позивача у судове
засідання 03.04.2014р. не з'явився, в наданій
до господарського суду заяві (вх. № 11120)
позов підтримав в повному обсязі та
просив розглядати справу у відсутності
представника МКП "Дніпропетровські
міські теплові мережі" за наявними в
матеріалах справи доказами. Надана
позивачем заява судом долучена до
матеріалів справи.

Представник відповідача, присутній у
судовому засіданні 03.04.2014р. проти
позову заперечував частково з підстав,
викладених у відзиві на позов (вх. №
5007), в якому підтверджує наявну
заборгованість перед позивачем за
договором на постачання теплової
енергії № 070523 від 01.08.2006р. за період з
01.03.2012 по 13.12.2012 у загальній сумі 5196,33
грн., з яких: 1583,09 грн. - заборгованість
за березень 2012р.; 158,54 грн. -
заборгованість за квітень 2012р.; 298,60
грн. - заборгованість за жовтень 2012р.;
1220,09 грн. - заборгованість за листопад
2012р.; 1936,01 грн. - заборгованість за
грудень 2012р. В наданих до
господарського суду письмових
поясненнях, зокрема, зазначив, що
відповідно до Постанови Правління
Національного банку України від
29.02.2012р. № 72, банківська ліцензія у
відповідача була відкликана з 02.03.2012р.,
строк ліквідаційної процедури, без
врахування можливої пролонгації,
повинен завершитися 01.03.2015р. Тобто,
складання та подання ліквідаційного
балансу до Національного банку України
повинно бути здійснено ліквідатором
ПАТ «Інпромбанк» лише у лютому 2015р.
Таким чином, включення грошових вимог
позивача до ліквідаційного балансу
наразі є неможливим у зв'язку з
відсутністю на цей час самого
ліквідаційного балансу.

Представник відповідача, присутній у
судовому засіданні 03.04.2014р. пояснив, шо
ним надані всі необхідні для розгляду
справи письмові докази, та вважає за
можливе розглянути справу по суті в
даному судовому засіданні за
відсутністю представника позивача.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно ст. 75
ГПК України розглядає справу за
наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.08.2006р.
між міським комунальним підприємством
"Дніпропетровські теплові мережі"
(позивач, постачальник) та
Дніпропетровською філією Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк"
(відповідач, споживач) було укладено
договір № 070526 про постачання теплової
енергії, відповідно до умов якого МКП
"Дніпропетровські теплові мережі"
постачало через свої магістралі
теплову енергію до приміщень
споживача, за адресою: АДРЕСА_1

Згідно п.п. 7.3., 7.4. договору, споживач
повинен здійснити передплату за
спожиту теплову енергію по власним
платіжним дорученням, а остаточну
оплату здійснити після одержання
розрахунку енергопостачальної
організації не пізніше 10 числа місяця,
слідуючого за розрахунковим.

Відповідно до п. 11.2. договору, договор
припиняє свою дію у випадках:
закінчення строку, на який він був
укладений, взаємної згоди сторін про
його припинення, прийняття рішення
господарським судом, ліквідації
сторін.

26.03.2012р. на адресу МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" надійшов лист ДФ ПАТ
"Інпромбанк" № 123/16-04 від 16.03.2012р. з
повідомленням про ліквідацію
юридичної особи - ПАТ "Інпромбанк".

20.03.2012р. за № 705 позивач звернувся до ДФ
ПАТ "Інпромбанк" з претензію про
визнання грошових вимог за
зобов"язаннями Дніпропетровської
філії ПАТ "Інпромбанк" за договором №
070526 від 01.08.2006р. в сумі 5888,69 грн. за
спожиту теплову енергію за період з
01.12.2011р. по 01.03.2012р.

Листом від 28.03.2013р. № 1788 ПАТ "Інпромбанк"
повідомило МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" про визнання грошових
вимог в загальній сумі 10415,67 грн. (за
спожиту теплову енергію та
теплопостачання у приміщення,
розташовані у АДРЕСА_1).

Листом від 08.07.2013р. № 260 позивача
повідомлено про акцептування вимог
кредитора в сумі 10415,67 грн.

Листом від 08.10.2013р. №797 позивач
звернувся до ДФ ПАТ "Інпромбанк" з
претензію про визнання грошових вимог
за зобов"язаннями Дніпропетровської
філії ПАТ "Інпромбанк" за договором №
070526 від 01.08.2006р. в сумі 10242,85 грн. за
постачання теплової енергії за період
з 01.03.2012р. по 01.09.2013р.

12.12.2013р. за № 152прс на адресу
відповідача було направлено акт
прийому-передачі виконаних робіт до
договору № 070526 від 01.08.2006р. по АДРЕСА_1,
відповідно до якого ПАТ "Інпромбанк"
було нараховану суму 10242,85 грн, за
використання теплової енергії за
договором № 070526 від 01.08.2006р., з яких:

- за березень 2012р. -1583,09 грн.;

- за квітень 2012р. - 158,54 грн.;

- за жовтень 2012р.- 298,60 грн.;

- за листопад 2012р. - 1220,09 грн.;

- за грудень 2012р. - 1936,01 грн.;

- за січень 2013р. - 1774,67 грн.;

- за лютий 2013р. - 1603,26 грн.;

- за березень 2013р. - 1552,84 грн.;

- за квітень 2013р. - 115,75 грн.

03.12.2013р. на адресу МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" надійшло повідомлення
про відмову у визнанні грошових вимог,
в якому відповідач зазначив, що 13.12.2012р.
відбувся повторний аукціон з продажу
активів ПАТ "Інноваційно-промисловий
банк", серед яких і житлове приміщення
№1 загальною площею 50,3 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до протоколу № 2 від 13.12.2012р.
проведення повторного аукціону,
вищезазначене нерухоме майно, щодо
якого позивач надав відповідачу
послуги з постачання теплової енергії
за договором № 070526 було придбане на
аукціоні фізичною особою. Враховуючи
викладене, відповідач зазначив, що з
13.12.2012р. він не використовував
зазначене приміщення, як його власник
та не мав можливості використовувати
теплову енергію, яку постачав позивач.

Також ліквідатор ПАТ "Інпромбанк"
зазначив, що ДФ ПАТ "Інпромбанк" була
закрита та вилучена з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців 06.07.2012р., тому
договір № 070526 від 01.08.2006р. припинив свою
дію на підставі п. 11.2. договору.

Відмова ліквідатора ПАТ "Інпромбанк" у
задоволенні вимог кредитора, і стала
підставою для звернення МКП
"Дніпропетровські теплові мережі" до
господарського суду Харківської
області з позовом до ПАТ
"Інноваційно-промисловий банк" про
визнання грошових вимог в сумі 10242,85
грн. за період з 01.03.2012р. по 01.09.2013р. на
підставі договору постачання теплової
енергії № 070526 від 01.08.2006р.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: 1) договори та
інші правочини; 2) створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Як встановлено судом, між ПАТ
"Інпромбанк" та МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" було укладено договір
про постачання теплвої енергії від
01.08.2006р., відповідно до п. 1 якого
постачальна організація бере на себе
зобов"язання постачати споживачу
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а споживач
зобов"язується оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами в терміни, передбачені цим
договором.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується матеріалами
справи та не заперечується
відповідачем.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач не розрахувався за спожиту
теплову енергію за період з 01.03.2012р. по
01.09.2013р. на підставі договору
постачання теплової енергії № 070526 від
01.08.2006р., про що на його адресу позивачем
було направлено відповідну претензію.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт несплати відповідачем
заборгованості за спожиту теплову
енергію за договором постачання
теплової енергії № 070526 від 01.08.2006р. за
період з 01.03.2012р. по 01.09.2013р. не
заперечується відповідачем.

Таким чином, відповідач порушив вимоги
договору та вимоги ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, де зазначено, що
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов`язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором постачання теплової енергії
№ 070526 від 01.08.2006р.

Водночас, суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 59 ГК України припинення
суб'єкта господарювання здійснюється
шляхом його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, перетворення) або
ліквідації - за рішенням власника
(власників) чи уповноважених ним
органів, за рішенням інших осіб -
засновників суб'єкта господарювання чи
їх правонаступників, а у випадках,
передбачених законами, - за рішенням
суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 110 ЦК України
юридична особа ліквідується: за
рішенням її учасників або органу
юридичної особи, уповноваженого на це
установчими документами, в тому числі у
зв'язку із закінченням строку, на який
було створено юридичну особу,
досягненням мети, для якої її створено,
а також в інших випадках, передбачених
установчими документами.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 60 ГК України
орган (особа), який прийняв рішення про
ліквідацію суб'єкта господарювання,
встановлює порядок та визначає строки
проведення ліквідації, а також строк
для заяви претензій кредиторами, що не
може бути меншим, ніж два місяці з дня
оголошення про ліквідацію.
Ліквідаційна комісія або інший орган,
який проводить ліквідацію суб'єкта
господарювання, вміщує в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про його ліквідацію та
про порядок і строки заяви кредиторами
претензій, а явних (відомих) кредиторів
повідомляє персонально у письмовій
формі у встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України
"Про банки та банківську діяльність" у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, Банк може бути
ліквідований: з ініціативи власників
банку; з ініціативи Національного
банку України (у тому числі за заявою
кредиторів).

Частиною 3 ст. 87 цього Закону
передбачено, що ліквідація банку з
ініціативи Національного банку
України здійснюється відповідно до
цього Закону та нормативно-правових
актів Національного банку України.

Таким чином, Закон України "Про банки та
банківську діяльність" у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, в даному випадку є
спеціальним та регулює процедуру
ліквідації банку з ініціативи
Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, ліквідатором
здійснюється опублікування відомостей
про відкриття ліквідаційної процедури
у газеті "Урядовий кур'єр" чи "Голос
України" за рахунок банку у строки,
передбачені законами України, з дня
прийняття Національним банком України
рішення про відкликання ліцензії або
власником банку рішення про ліквідацію
банку.

Як свідчать матеріали справи, 06.03.2012р. у
газеті "Урядовий кур"єр" №43
опубліковано оголошення про
ліквідацію ПАТ "Інпромбанк".

Також, 26.03.2012р. на адресу МКП
"Дніпропетровські теплові мережі"
надійшов лист ДФ ПАТ "Інпромбанк" №
123/16-04 від 16.03.2012р. з повідомленням про
ліквідацію юридичної особи - ПАТ
"Інпромбанк".

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Закону протягом
одного місяця з дня опублікування
оголошення про відкриття
ліквідаційної процедури кредитори
мають право заявити ліквідатору про
свої вимоги до банку.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Закону ліквідатор
припиняє приймання вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури.

Відповідно до пункту 9.2. глави 9 розділу
6 Постанови Правління Національного
банку України "Про затвердження
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства" № 369 від 28.08.2001 р.,
ліквідатор складає перелік (реєстр)
акцептованих ним вимог на підставі
балансу банку, до якого включає
вимоги кредиторів у національній
валюті в розмірах, які існували на
дату прийняття рішення про ліквідацію.

Як встановлено судом, 20.03.2012р. за № 705
позивач звернувся до ДФ ПАТ
"Інпромбанк" з претензію про визнання
грошових вимог за зобов"язаннями
Дніпропетровської філії ПАТ
"Інпромбанк" за договором № 070526 від
01.08.2006р. в сумі 5888,69 грн. за спожиту
теплову енергію за період з 01.12.2011р. по
01.03.2012р.

Листом від 28.03.2013р. № 1788 ПАТ "Інпромбанк"
повідомило МКП "Дніпропетровські
теплові мережі" про визнання грошових
вимог в загальній сумі 10415,67 грн. (за
спожиту теплову енергію та
теплопостачання у приміщення,
розташовані у АДРЕСА_1).

Листом від 08.07.2013р. № 260 позивача
повідомлено про акцептування вимог
кредитора в сумі 10415,67 грн.

Листом від 08.10.2013р. №797 позивач
звернувся до ДФ ПАТ "Інпромбанк" з
претензію про визнання грошових вимог
за зобов"язаннями Дніпропетровської
філії ПАТ "Інпромбанк" за договором №
070526 від 01.08.2006р. в сумі 10242,85 грн. за
постачання теплової енергії за період
з 01.03.2012р. по 01.09.2013р., в задоволенні яких
позивачу було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 та ч. 5 ст. 112 ЦК України
у разі відмови ліквідаційної комісії у
задоволенні вимог кредитора або
ухилення від їх розгляду кредитор має
право протягом місяця з дати, коли він
дізнався або мав дізнатися про таку
відмову звернутися до суду із позовом
до ліквідаційної комісії.

Враховуючи викладене, у суду наявні
підстави для задоволення вимог МКП
"Дніпропетровські теплові мережі" в
частині зобов"язання ліквідаційної
комісії ПАТ "Інпромбанк" визнання
грошових вимоги позивача в сумі 10242,85
грн. за період з 01.03.2012р. по 01.09.2013р. на
підставі договору № 070526 від 01.08.2006р.

Суд критично оцінює заперечення
відповідача, викладені у відзиві на
позов, в яких було зазначено, що з
13.12.2012р. - дати проведення повторного
аукціону з продажу нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, відповідач не використовує
зазначене нежитлове приміщення, яке
було придбано фізичною особою, та не
погоджується з ними, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3.2.5. договору
постачання теплової енергії від
01.08.2006р., споживач зобов"язаний письмово
сповіщати енергопостачальну
організацію про зміну власного
найменування, організаційно-правової
форми, місцезнаходження, банківських
реквізитів тощо, а також про зміну
користувачів приміщень та теплових
мереж споживача не пізніше 5 днів з
моменту настання зазначених подій.

Однак, в порушення умов договору, на
адресу МКП "Дніпропетровські теплові
мережі" від ПАТ "Інпромбанк" не
надходило повідомлення про продаж
вищезазначеного приміщення.

Натомість, новим власником приміщення
за адресою: АДРЕСА_1 на адресу МКП
"Дніпропетровські теплові мережі"
надані наступні документи:

1. договір купівлі-продажу від 10.05.2013р.,
відповідно до якого ПАТ "Інпромбанк"
продав у власність, а ОСОБА_3 прийняв
нежитлове приміщення, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1

2. Витяг з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 10.05.2013р. про
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодеску
України, права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

Отже, право власності на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 у
нового власника виникло лише після
державної реєстрації - 10.05.2013р.

Тобто, враховуючи викладене, позивач
правомірно нарахував відповідачу суму
несплачених грошових коштів за спожиту
теплову енергію за догвором від 01.08.2006р.
за період з 01.03.2012р. по 01.09.2013р. в сумі
10242,85 грн.

Розглянувши вимогу позивача про
зобов"язання ліквідаційну комісію
Публічного акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк"
включити грошові вимоги позивача у
сумі 10242,85 грн. до ліквідаційного
балансу, суд відмовляє в її задоволенні
з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 3 Прикінцевих
та Перехідних положень Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" ініційована до набрання
чинності цим Законом процедура
ліквідації банку здійснюється
відповідно до законодавства, що діяло
до набрання чинності цим Законом.

Відкликання ліцензії у ПАТ
"Інноваційно-промисловий банк" та
ініціювання процедури ліквідації
банку відбувалося за Постановою
Правління Національного банку України
від 29.02.2012 № 72, тоді, як набрання
чинності Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
відбулося 04.11.2012р., і таким чином,
ліквідаційна процедура відповідача
здійснюється за законодавством, що
діяло до набрання чинності
вищезазначеним Законом.

Стаття 91 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачає, що з
дня прийняття рішення про відкликання
ліцензії та призначення ліквідатора,
банківська діяльність банку є
завершеною. Вимоги за зобов'язаннями
банку, що виникли під час проведення
ліквідації, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Відповідно до п.12.1 глави 12 розділу VI
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства ліквідатор подає до
Національного банку України
ліквідаційний баланс на звітну дату
(звітна дата - дата, яка настає за 20
робочих днів до закінчення строку
ліквідації банку, встановленого
постановою Правління Національного
банку) і остаточний звіт ліквідатора, у
зв'язку із завершенням розрахунків з
кредиторами та/або закінченням строку
ліквідації банку.

Стаття 88 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" передбачає, що
процедура ліквідації банку повинна
бути завершена не пізніше трьох років з
дня відкликання банківської ліцензії.

При цьому, Національний банк України
має право продовжувати процедуру
ліквідації банків на термін до одного
року, а системоутворюючих банків - на
термін до двох років.

Враховуючи, що відповідно до Постанови
Правління Національного банку України
від 29.02.2012 № 72, банківська ліцензія у
відповідача була відкликана з 02.03.2012р.,
строк ліквідаційної процедури, без
урахування можливої пролонгації,
повинен завершитися 01.03.2015р. Тобто,
складання та подання ліквідаційного
балансу до Національного банку України
повинно бути здійснено ліквідатором
ПАТ "Інпромбанк" лише у лютому 2015р.

Таким чином, включення грошових вимог
позивача до ліквідаційного балансу
наразі є неможливим, у зв'язку з
відсутністю на цей час самого
ліквідаційного балансу.

В статті 93 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, законодавець визначив
порядок здійснення ліквідатором
заходів щодо підготовки задоволення
вимог кредиторів, який передбачав
складення акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України. Тільки після затвердження
Національним банком цього переліку він
набуває статусу реєстру кредиторських
вимог до банку і у ліквідатора
з'являється можливість задовольняти
вимоги кредиторів у порядку,
встановленому статтею 96 цього Закону,
тобто лише у визначеній законодавцем
певній черговості.

Згідно з п.7.3 глави 7 розділу VI Положення
про застосування заходів впливу за
порушення банківського законодавства,
з дня отримання рішення про своє
призначення ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо ефективної
ліквідації банку та максимального
задоволення вимог кредиторів
відповідно до своїх повноважень,
законодавства України, у тому числі
цього Положення.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави
9 Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо максимального
задоволення вимог кредиторів,
зобов'язання по яким виникли до
відкриття ліквідаційної процедури, в
даному випадку - до 02.03.2012р.

Відповідно до п. 7.4 глави 7 розділу VI
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства ліквідатор має право
подавати клопотання Національному
банку щодо внесення змін до переліку
(реєстру) вимог кредиторів у порядку,
встановленому цим Положенням.

Пунктом 9.4 Положення про застосування
заходів впливу за порушення
банківського законодавства
передбачено, що ліквідатор вносить
пропозиції щодо затвердження
Національним банком змін до реєстру
вимог не частіше, ніж раз на квартал на
підставі рішення суду про визнання
особи кредитором банку та зобов'язання
ліквідатора включити вимоги такої
особи до реєстру вимог кредиторів, яке
набрало законної сили.

Враховуючи викладене, суд не знаходить
правових підстав для задоволення
заявлених позовних вимог позивача щодо
зобов'язання ліквідаційну комісію ПАТ
"Інпромбанк" включити грошові вимоги
позивача в сумі 10242,85 грн. до
ліквідаційного балансу, у зв'язку з чим
відмовляє в задоволені цих позовних
вимог.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
оцінюючи надані докази в сукупності,
господарський суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
часткового задоволення позову.

При цьому, суд зазначає те, що статтею 55
Конституції України кожному
гарантується захист прав і свобод у
судовому порядку, таким чином,
верховенство права, передбачене
конституційною нормою щодо судового
захисту, не позбавляє сторону у справі,
в даному випадку позивача на звернення
до господарського суду за захистом
своїх порушених прав та законних
інтересів у спосіб, як це передбачено
чинним законодавством, з позовом з
приводу включення грошових вимог МКП
"Дніпропетровські теплові мережі" в
сумі 10242,85 грн. до ліквідаційного
балансу, після завершення строку
ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати у даній справі покладаються на
відповідача, пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Також суд зазначає, при розрахунку суми
судового збору, судом враховано
приписи п. 3 ч. 1 ст. 55 ГПК України, якими
передбачено, що ціна позову
визначається у позовах, які
складаються з кількох самостійних
вимог - загальною сумою усіх вимог.
Тобто, враховуючи вимоги позивача щодо
визнання грошових вимог та
зобов"язання вчинити певні дії, судом
встановлено, що позивачем заявлено 2
самостійні вимоги майнового та
немайнового характеру.

Відповідно до квитанцій від 18.12.2013р. та
10.01.2014р., за подання даного позову
позивачем сплачено судовий збір в
розмірі 1827,00 грн. за вимогу майнового
характеру.

Таким чином, недоплачений позивачем
судовий збір у розмірі 1218,00 грн. за
заявлену вимогу немайнового характеру
- покладається на позивача по даній
справі та підлягає стягненню в доход
держави.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 55, 129 Конституції України, ст. ст. 11, 15,
16, 110, 112, 509, 525, 526, 530, 610 Цивільного
кодексу України; ст. ст. 60, 173, 174, 193
Господарського кодексу України; ст. ст.
22, 32, 33, 34, 43, 49, 54, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати грошові вимоги Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські теплові мережі" в
сумі 10242,85 грн. за період з 01.03.2012р. по
01.09.2013р. на підставі договору № 070526 від
01.08.2006р.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк" (61003, м. Харків, вул. Клочківська, 3,
) на користь Міського
комунального підприємства
"Дніпропетровські теплові мережі" (49044,
м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 37, ) 1827 грн. судового збору.

Стягнути з Міського комунального
підприємства "Дніпропетровські
теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ,
пр. К. Маркса, 37, ) на
користь держбюджету України одержувач
коштів - УДКС у Дзержинському районі
м.Харкова Харківської області, №
рахунку 3003, , код
платника 22030001, символ звітності банку
101, банк одержувача - ГУ ДКСУ у
Харківській області, МФО 851011) - 1218,00 грн.
судового збору.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 08.04.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/146/14