ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"17" березня 2014 р.
Справа № 911/381/14

за позовом Державного підприємства
«Сільськогосподарського підприємства
Кагарлицької виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в місті Києві та
Київській області (№115)» , с. Зікрачі ,
Кагарлицький район

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю
«Україна»,

с. Семенівка , Обухівський район

про стягнення 50 433,00 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Тесленко Р.М., предст. дов. №79
від 14.03.2014 р.;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Державним підприємством
«Сільськогосподарського підприємства
Кагарлицької виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в місті Києві та
Київській області (№115)» (позивач)
заявлено позов до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
(відповідач) про стягнення 80 069,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору надання послуг № 79Г від
22.07.2013р., в зв'язку з чим утворилась
заборгованість у розмірі 78 000, 00 грн., на
яку позивачем було нараховано 2069,00 грн.
пені.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 11.02.2014р. порушено
провадження справі, розгляд справи
призначено на 17.03.2014р.

17.03.2014р. позивач, в порядку статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить суд стягнути з
відповідача 48 000,00 грн. заборгованості
за Договором про надання послуг № 79Г
від 22.07.2013р. та 2433,00 грн. пені. Вказана
заява прийнята судом до розгляду.

В обґрунтування поданої заяви, позивач
надав платіжне доручення, з якого
вбачається, що 20.12.2013р. відповідачем
було сплачено 30 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України,
ціна позову визначається у позовах про
стягнення грошей - стягуваною сумою або
сумою, оспорюваною за виконавчим чи
іншим документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) поряду.

Враховуючи те, що у відповідності до
вищезазначених норм законодавства,
ціну позову вказує позивач, суд
зазначає, що в даному випадку має місце
нова ціна позову - 50 433,00 грн., виходячи з
якої й вирішується спір.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час і місце судового засіданні був
повідомлений належним чином, що
підтверджується поштовим
повідомленням № 545, письмового
відзиву на позов та інших витребуваних
судом документів, не подав.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами, відповідно
до статті 75 ГПК України, за відсутності
представника відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

17.03.2014р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

встановив:

22.07.2013 року між Державним підприємством
«Сільськогосподарське підприємство
Кагарлицької виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в місті Києві та
Київській області (№115)» (виконавець) та
Сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю «Україна»
(замовник) був укладений Договір № 79 Г,
відповідно до якого, виконавець
зобов'язується надати замовнику
визначені договором послуги по
збиранню врожаю сільськогосподарських
культур на площах замовника методом
прямого комбайнування, а замовник
зобов'язується прийняти фактично
надані послуги та сплатити їх вартість
на умовах, визначених договором.

Відповідно до п.3.1 укладеного між
сторонами договору, здавання послуг
виконавцем та приймання їх результатів
замовником оформлюється актами, які
підписуються повноважними
представниками сторін протягом трьох
робочих днів після фактичного надання
послуг, в яких зазначається
калькуляційна розшифровка послуг по
видах робіт, ціна та загальна вартість
наданих послуг. Такі акти приймання -
передачі виконаних робіт є невід'ємною
частиною договору і є підставою для
проведення розрахунку СТОВ «Україна»
перед підприємством Кагарлицької ВК
№115.

Згідно п.3.4 договору, за фактично надані
виконавцем послуги, замовник виплачує
виконавцю грошові кошти в
безготівковій формі, перераховуючи їх
на поточний рахунок виконавця на
підставі підписаного акту, протягом 20
днів з моменту його підписання.

Відповідно до підписаного сторонами
акту надання послуг (виконання робіт)
від 25.07.2013р. (копія наявна у матеріалах
справи), позивач виконав, а відповідач
прийняв роботи вартістю 78 000, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію № 243 від 24.09.2013р.,
що підтверджується, наявною у
матеріалах справи, копією фіскального
чеку № 6555 від 26.09.2013р.

20.12.2013р. відповідачем була здійснена
часткова проплата наданих послуг у
розмірі 30 000,00 грн., у зв'язку з чим, за
твердженнями позивача, на дату
складання позовної заяви відповідач не
здійснив оплату за надані йому
позивачем послуги у розмірі 48 000,00 грн.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої
статті 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 193
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання, має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено,
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Зважаючи на те, що надані позивачем
послуги, які були прийняті
відповідачем, не оплачені ним у повному
обсязі, доказів оплати суду
відповідачем не надано, вимога
позивача про стягнення з відповідача 48
000,00 грн. заборгованості підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача пеню у розмірі 2 433,00 грн.

Відповідно до 4.3. договору, за
прострочення оплати замовник сплачує
виконавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Як вбачається за розрахунку пені,
доданого до заяви про зменшення
позовних вимог, позивач нараховував
пеню наступним чином.

За період з 14.08.2013р. по 22.12.2013р. позивач
нарахував 1792, 00 грн. пені на суму
заборгованості у розмірі 78 000,00 грн. У
зв'язку з тим, що 22.12.2013р. на рахунок
позивача від відповідача надійшла сума
коштів у розмірі 30 000,00 грн., станом на
22.12.2013р., за ним рахувалась
заборгованість у розмірі 48 000, 00 грн., на
яку позивачем було нараховано 641,00 грн.
пені за період з 22.12.2013р. по 17.03.2014р.
Загальний розмір пені, відповідно до
розрахунку позивача, становить 2433, 00
грн.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, з
врахуванням норм чинного
законодавства та умов договору,
встановив, що розрахунок є вірним, а
заявлена позивачем пеня в розмірі 2 433,00
грн. підлягає задоволенню в повному
обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
заборгованості за договором надання
послуг № 79Г від 22.07.2013р. підлягають
задоволенню в повному обсязі та з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 48 000, 00 грн.
основного боргу та 2 433,00 грн. пені.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 ГПК України
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Україна»
(08752, Київська обл., Обухівський район, с.
Семенівка, вул. Макаренка, 1А, ) на користь Державного
підприємства «Сільськогосподарського
підприємства Кагарлицької виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в місті
Києві та Київській області (№115)» (09214,
Київська область, Кагарлицький район,
с. Зікрачі, ) - 48 000 (сорок
вісім тисяч) грн. 00 коп. боргу, 2 433 (дві
тисячі чотириста тридцять три) грн. 00
коп. пені та 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішення законної сили.

Дата складання повного тексту рішення:
25.03.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.