ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Справа № 911/2664/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівДемидової А.М.
Воліка І.М. Кролевець О.А. (доповідач у
справі)розглянувши касаційну скаргу
Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба"на рішення господарського суду
Київської області від 05.09.2013 р. та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. у
справі № 911/2664/13
господарського суду
Київської областіза
позовомМіжрайонного прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Київській областідоПриватного
орендного сільськогосподарського
підприємства "Дружба"простягнення 391
728,024 грн.за участю представників:

прокуратури: Козакова І.М.

позивача: Дацько Я.О.

відповідача: не з'явився

в с т а н о в и в :

Міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області звернувся в інтересах держави
в особі Державної екологічної
інспекції у Київській області (надалі -
"Інспекція") до господарського суду
Київської області з позовом до
Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба" (надалі - "ПОСП "Дружба") про
стягнення 391 728,024 грн. збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення вимог природоохоронного
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, а саме забір води із
підземних джерел, розташованих в
Богуславському районі Київської
області, за відсутності дозволу на
спеціальне водокористування.

Позовні вимоги мотивовані нормами ст.
ст. 44, 46, 48, 49, 109 - 111 Водного кодексу
України (надалі - "ВК України"), ст. 68
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та положеннями Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів (Наказ Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 20.07.2009 р. № 389; надалі -
"Методика № 389").

Рішенням господарського суду
Київської області від 05.09.2013 р. (суддя
Лилак Т.Д.) позов задоволено повністю та
стягнуто з ПОСП "Дружба" на вказаний
прокуратурою рахунок 391 728,024 грн.
збитків, заподіяних державі внаслідок
самовільного використання води з
підземних джерел, які розташовані в
адміністративних межах Богуславського
району Київської області, а в доход
Державного бюджету України - 7 834,56 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий
господарський суд виходив з
доведеності здійснення відповідачем
самовільного водокористування за
відсутності дозволу, що дає підстави
для задоволення позовних вимог на
підставі норм законодавства, вказаних
прокурором в якості нормативного
обґрунтування позову.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. (судді
Куксов В.В., Авдеєв П.В., Яковлєв М.Л.)
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же мотивів.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, ПОСП "Дружба"
звернулось до Вищого господарського
суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 05.09.2013 р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.01.2014 р. у зв'язку з неправильним
застосуванням судами норм
матеріального і процесуального права,
і прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позову в частині
стягнення 367 999,32 грн. збитків.

Учасники судового процесу, згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України, були
належним чином повідомлені про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак відповідач не скористався
передбаченим законом правом на участь
у розгляді справи касаційною
інстанцією.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури та позивача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши,
згідно ч. 1 ст. 1117 ГПК України, наявні
матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що Інспекцією
проведено перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства ПОСП
"Дружба", на підставі якої складено Акт
№ 000108/163 від 27.03.2013 р. Під час проведення
перевірки Інспекцією встановлено, що
ПОСП "Дружба" здійснювало забір води
без дозволу на спеціальне
водокористування, чим порушено ст. ст.
44, 49, 110 ВК України.

Відповідно до довідки ПОСП "Дружба" № 80
від 27.03.2013 р. за період з 08.08.2011 р. по
27.03.2013 р. підприємством було
використано з свердловин 8
701,2 м3 води.

Постановою про накладення
адміністративного стягнення № 000654 від
28.03.2013 р. на уповноважену особу ПОСП
"Дружба" накладено штраф в розмірі 136,00
грн.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
зазначені Акт № 000108/163 від 27.03.2013 р. та
постанова № 000654 від 28.03.2013 р. в
установленому законом порядку
оскаржені не були, а тому є чинними.

Інспекцією, у відповідності з
положеннями Методики № 389, здійснено
розрахунок розміру збитків, завданих
ПОСП "Дружба" державі внаслідок
порушення вимог чинного
природоохоронного законодавства, який
дорівнює 391 728,024 грн.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів в Україні здійснюється в
порядку загального і спеціального
використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання
природних ресурсів громадянам,
підприємствам, установам і
організаціям надаються у володіння,
користування або оренду природні
ресурси на підставі спеціальних
дозволів, зареєстрованих у
встановленому порядку, за плату для
здійснення виробничої та іншої
діяльності, а у випадках, передбачених
законодавством України, - на пільгових
умовах.

Статтею 1 ВК України визначено, що забір
води - це вилучення води з водного
об'єкта для використання за допомогою
технічних пристроїв або без них. В той
же час, забір води з водних об'єктів із
застосуванням споруд або технічних
пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із
зворотними водами із застосуванням
каналів є спеціальним
водокористуванням згідно з ч. 1 ст. 48
ВК України.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 ВК України
водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Порушення водного законодавства тягне
за собою дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову або
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи, винні,
зокрема, у недотриманні умов дозволу
або порушенні правил спеціального
водокористування (ст. 110 ВК України).

Стаття 111 ВК України передбачає, що
підприємства, установи, організації і
громадяни України, а також іноземні
юридичні і фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень водного законодавства, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України.

За приписами статей 68, 69 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні, зокрема, у
самовільному спеціальному
використанні природних ресурсів.
Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення
охорони навколишнього природного
середовища, згідно ст. 41 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", передбачають
відшкодування в установленому порядку
збитків, завданих порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодуванням
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди втілено
у статті 1166 ЦК України, відповідно до
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вину
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою, в свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях (діях його працівників) відсутня
вина у заподіянні шкоди.

З огляду на дане, а також здійснену
судами арифметичну перевірку суми
заявлених до стягнення збитків,
колегія суддів погоджується з
висновком про наявність підстав для
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Твердження скаржника, викладені в
касаційній скарзі, даних висновків
господарських судів не спростовують.
Крім того, відповідач жодним чином не
спростував факт порушення ним вимог
чинного природоохоронного
законодавства.

Отже, перевіривши у відповідності до ч.
2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого та
постанові апеляційного господарських
судів, колегія суддів дійшла висновку,
що судами в порядку ст. ст. 43, 101, 103, 104 ГПК
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянуто всі обставини справи в їх
сукупності, досліджено подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
і заперечень докази, належним чином
проаналізовано права та обов'язки
сторін, враховано положення ст. ст. 32, 33,
34 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
"Дружба" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської
області від 05.09.2013 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. у
справі № 911/2664/13 залишити
без змін.

Головуючий суддяА. Демидова СуддіІ.
Волік О. Кролевець