ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

11 квітня 2014 р. Справа № 902/144/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплик-Агро",
с.Степанівка, Теплицький район,
Вінницька область

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продовольча
компанія "Зоря Поділля", м.Гайсин,
Вінницька область

про стягнення 142 360,88 грн. грошових
коштів

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представників

позивача: Варцаба А.В., довіреність від
01.01.2014 року, паспорт серії НОМЕР_2,
виданий Теплицьким РВ УМВС України
17.01.2000 року.

Іванов В.М., довіреність від 10.02.2014 року,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Теплицьким РВ УМВС України у
Вінницькій області 21.07.1995 року.

відповідача: Мороз Д.В., довіреність №
637 від 15.01.2014 року, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Теплицьким РС УДМС України у
Вінницькій області 26.06.1999 року.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Теплик-Агро" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Продовольча
компанія "Зоря Поділля" про стягнення 138
175 грн. 04 коп., з яких 119 116 грн. 42 коп.
боргу, 15 485 грн. 13 коп. пені, 3 573 грн. 04 коп.
- 3 % річних в зв'язку з не поставкою
товару на суму здійсненої попередньої
оплати.

Ухвалою суду від 10.02.2014 року порушено
провадження у справі
№ 902/144/14 та призначено до розгляду на
20.02.2014 року.

В зв'язку з неявкою засідання суду
20.02.2014 року представника відповідача,
неподання ним витребуваних ухвалою
суду документів та необхідністю
витребування додаткових матеріалів
розгляд справи ухвалою суду від 20.02.2014
року відкладено до 02.04.2014 року.

Заявою від 02.04.2014 року позивач збільшив
позовні вимоги в частині стягнення
пені та зменшив в частині стягнення 3%
річних та просить стягнути з
відповідача на його користь 142 360 грн. 88
коп., з яких 119 116 грн. 42 коп.
заборгованості, 19 826 грн. 48 коп. пені та 3
417 грн. 98 коп. - 3% річних, яка прийнята
судом до розгляду.

З метою надання сторонами додаткових
документів в обґрунтування своїх вимог
розгляд справи ухвалою суду від 02.04.2014
року відкладено до 09.04.2014 року.

В засіданні суду 09.04.2014 року оголошено
перерву до 11.04.2014 року з метою надання
сторонами оригіналів документів в
обґрунтування своїх вимог.

В засіданні суду представники позивача
підтримали свої позовні вимоги в
повній сумі мотивуючи тим, що
відповідачем не виконано свої
зобов'язання щодо поставки попередньо
оплаченої кількості Товару - жому, яке
на даний час втратило для нього
інтерес, а тому позивач просить
повернути суму попередньої оплати.

Представник відповідача у відзиві на
позовну заяву та в засіданні суду проти
позову заперечує посилаючись на
наступні обставини: від позивача ним
отримана попередня оплата в сумі 200 000,00
грн. та поставлено лише частину
оплаченої кількості жому; відповідач
готовий виконати свої зобов'язання та
поставити позивачу решту оплаченої
кількості жому; проти повернення
попередньої оплати відповідач
заперечує на тій підставі, що сторонами
не було обумовлено строків поставки
Товару, а тому у позивача немає підстав
вимагати повернення коштів в сумі 119 116
грн. 42 коп.; позивачем не доведено факту
відмови зі сторони відповідача
поставити обумовлену кількість жому.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, з'ясувавши фактичні обставини
на яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

В період з 17.09.2012 року по 21.09.2014 року
позивач перерахував відповідачу 200 000,00
грн. попередньої оплати за поставку
жому, з яких 60 000 грн. сплачені позивачем
в касу відповідача 17.09.2014 року, що
стверджується фіскальним чеком від
17.09.2014 року; 60 000 грн. перераховані
платіжним дорученням № 560 від 20.09.2014
року та 80 000 грн. - платіжним дорученням
№ 563 від 21.09.2012 року (а.с.43, 44, 94, т.1).

При цьому слід зазначити, що в
платіжних дорученнях вказано
призначення платежу: "за жом свіжий,
згідно рахунку № СФ-20025 від 18.09.2012 року".

Таким чином, загалом позивачем
перераховано відповідачу 200 000,00 грн. як
попередня оплата за жом свіжий, що
власне не заперечується відповідачем
по справі.

Судом встановлено і сторонами
підтверджено, що позивач за період з
30.11.2012 року по 27.11.2013 року отримав від
відповідача Товар - жом свіжий на
загальну суму 80 883 грн. 58 коп., що
стверджується видатковими накладними
за вказаний період,
обопільнопідписаними сторонами актами
звірки від 11.12.2013 року, від 04.04.2014 року та
не заперечується сторонами (а.с.13, 45-50,
т.1).

В зв'язку з тим, що відповідач не
поставив позивачу товар на всю суму
попередньої оплати, останній звернувся
11.01.2013 року до відповідача з листом № 10
від 10.01.2013 року з проханням
перерахувати залишок коштів в сумі 128 487
грн. 60 грн., яка залишена останнім без
відповіді та реагування (а.с.10, т.1).

18.02.2013 року позивач звернувся до
відповідача з претензією № 5 (вих. № 22)
від 18.02.2013 року з вимогою в найкоротший
термін перерахувати на рахунок ТОВ
"Теплик-Агро" залишок коштів в сумі 128 487
грн. 60 коп., яка також залишена без
реагування відповідача (а.с.12, т.1).

Слід зазначити, що після надіслання
вказаної заяви та претензії позивач за
період з 10.10.2013 року по 21.11.2013 року
отримав від відповідача жом на суму 9 371
грн. 18 коп., що стверджується
відповідними видатковими накладними.

Отже, залишок суми станом на день
звернення з позовом до суду на який
відповідачем не поставлено Товар - жом
свіжий позивачу складає 119 116 грн. 42 коп.

З матеріалів справи вбачається, що
11.12.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою № 293 від 11.12.2013
року про повернення 119 116 грн. 42 коп.
заборгованості по попередній оплаті за
жом в строк до 25.12.2013 року, а також з
претензією № 16 (вих. № 319) від 23.12.2013 року
з аналогічною вимогою (а.с.14, 15 т.1).

Дані заява та претензія також залишені
відповідачем без відповіді.

Як вбачається із змісту позовної заяви
причиною виникнення спору стало
неповернення відповідачем частини
сплаченої позивачем попередньої
оплати за жом в розмірі 119 116 грн. 42 коп..

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать, а також
інших дій суб'єктів та подій, з якими
закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Таким чином, дії позивача по
перерахуванню на рахунок відповідача
попередньої оплати за поставку Товару -
жому свіжого в сумі 200 000 грн. 00 коп. та
прийняття цієї оплати відповідачем, а
також поставка останнім позивачу
частини оплаченого жому свіжого
свідчить про виникнення між сторонами
договірних відносин, які носять
характер договору купівлі-продажу та
регулюються розділом 3 глави 54
Цивільного кодексу України
"Купівля-продаж".

Згідно зі ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Оскільки спір виник з приводу
повернення залишку попередньої оплати
суд враховує приписи ст.693 ЦК України
частиною 2 якої передбачено, що якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Згідно зі ст.663 ЦК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 ЦК
України.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується самим позивачем,
сторонами ні в рахунках на оплату
товару, ні в платіжних дорученнях, ні в
довіреностях на отримання товару, ні в
будь-якому іншому документі не було
визначено строків виконання
відповідачем зобов'язання по
відвантаженню позивачу жому.

Судом встановлено, що позивач при
зверненні до відповідача з листами № 10
від 10.01.2013 року, № 293 від 11.12.2013 року та з
претензіями № 5 (вих. № 22) від 18.02.2013
року, № 16 (вих. № 319) від 23.12.203 року не
ставив вимогу про поставку попередньо
оплаченої кількості жому, а відразу
вимагав повернути попередньо сплачені
кошти без зазначення того що
відповідач відмовляється відвантажити
йому жом.

Крім того, представник відповідача і у
судових засідання і в письмових
поясненнях від 10.04.2014 року визнав факт
перерахування позивачем йому
попередньої оплати та висловив
готовність про відвантаження
(поставки) позивачу залишку кількості
жому на суму попередньої оплати в
розмірі 118 729 грн. 42 коп. по ціні 10 грн. за
1 тону в будь-який зручний для позивача
час.

Таким чином, виходячи із встановлених
фактів суд приходить до висновку, що
сторонами не було узгоджено строки
поставки товару; позивачем не
ставилась вимога перед відповідачем
про поставку товару в порядку ч.2 ст.530
ЦК України, а тому у позивача відсутнє
право вимагати від відповідача
повернення коштів - попередньої оплати
в сумі 119 116 грн. 42 коп., так як зі сторони
відповідача не відбулось порушення
взятого на себе зобов'язання щодо
поставки жому.

Також, позивачем не доведено факт
відмови відповідача поставити першому
певну кількість жому на суму
попередньої оплати, оскільки вказане
твердження не підтверджується жодним
доказом.

З огляду на вказані обставини, суд
прийшов до висновку про відмову в
позові про стягнення 119 116 грн. 42 грн.
боргу.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 19 826 грн. 48 коп. пені та
3 417 грн. 98 коп. - 3% річних, то в їх
задоволенні також слід відмовити, як
заявленим безпідставно та
необґрунтовано виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вже вище зазначалось судом не
встановлено відповідачем прострочення
виконання зобов'язання щодо поставки
Товару так як сторонами не визначено
строків такої поставки, а отже відсутні
підстави для стягнення 3 % річних.

Окрім того зобов'язання відповідача
щодо поставки жому являється
негрошовим, що являється самостійною
підставою для відмови в задоволенні
вказаної вимоги.

Стосовно вимоги про стягнення 19 826 грн.
48 коп. пені суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, порукою,
заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Тобто, правочин щодо зобов'язання
сплати відповідачем на користь
позивача пені (як одного з способів
забезпечення виконання зобов'язання)
повинно бути письмово оформлено, що
сторонами не було виконано.

Таким чином, у позивача відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача пені.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвал суду позивач не подав до
суду належних та допустимих доказів в
обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача залишку суми
попередньої оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про повну відмову в задоволенні
позовних вимог.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на позивача відповідно до
ст.49 ГПК України.

11.04.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Теплик-Агро", с.Степанівка, Теплицький
район, Вінницька область до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Продовольча компанія "Зоря Поділля",
м.Гайсин, Вінницька область про
стягнення 142 360 грн. 88 коп., з яких 119 116
грн. 42 коп. заборгованості, 19 826 грн. 48
коп. пені та 3 417 грн. 98 коп. - 3% річних
відмовити повністю.

Повне рішення складено 15 квітня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.