РІШЕННЯ

"02" квітня 2014 р.Справа № 921/188/14-г/5

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Андрушків Г.З.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства "Д"
Торговий дім Тернопіль", вул. Кіквідзе,
буд.13 3, оф.41, м.Київ

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства
"Автотехсервіс", вул. За Рудкою, 33/40,
м.Тернопіль

За участю представників від:

Позивача: Заводовська Марія
Любомирівна - представник (довіреність
№ б/н від 17.02.2014 р.);

Відповідача: Криницький Олександр
Миколайович - представник (довіреність
№ б/н від 12.03.2014р.).

Суть справи:

В судовому засіданні
представникам сторін роз'яснено
належні їм права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Приватне підприємство "Д" Торговий дім
Тернопіль" звернулося в господарський
суд з позовом про стягнення з
Приватного акціонерного товариства
"Автотехсервіс" 16 219грн.13коп., з яких:
11200грн.00коп. - основний борг, 464грн.52коп. -
3% річних, 4521грн.01коп. - пеня, 33грн.60коп. -
сума інфляції. Разом з тим, просить
стягнути з відповідача витрати у
зв'язку з наданням правових послуг
адвоката у сумі 3000грн.00коп. та судові
витрати у розмірі 1827грн.00коп.

В обґрунтування позовних вимог та
згідно пояснень уповноваженого
представника в судовому засіданні,
позивач посилається на те, що на
виконання досягнутої між сторонами
усної домовленості ним пл..дорученням
№100000333 від 10.10.2012р. перераховано
відповідачу 11200,00грн. за 1000 л. А-95
бензину, який останній зобов'язувався
відпустити шляхом передачі паливних
карток (талонів) на дану кількість
бензину, проте відповідач свого
зобов'язання не виконав, паливних
карток не передав та не повернув суму
попередньої оплати, незважаючи на
направлені на його (відповідача )
адресу листи-вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(лист №б/н від 17.03.2014р.) та уповноважений
представник в судовому засіданні проти
позову заперечив, посилаючись на те, що
на суму коштів (11200,00грн.), отриманих від
позивача 10.10.2012року, відповідач 29.10.2012р.
передав представнику позивача паливні
картки (талони) на 1000 літрів бензину
марки А-95 та видано видаткову накладну
№ РН-0002373 від 29.10.2012р. , при цьому
зазначивши, що на початок 2013 року усі
паливні картки позивачем отоварені,
тобто останнім отриманий бензин. Окрім
того, відповідач зазначив, що даний
спір за участю тих же сторін із того ж
предмету та з тих же підстав
розглядався господарським судом
Тернопільської області (справа
№921/891/13-г/10).

В судовому засіданні оголошувалася
перерва в порядку ст..77 ГПК України з
26.03.2014р. до 12год.00хв. 02.04.2014р. для надання
сторонам можливість подати суду
додаткові докази в обґрунтування
відповідно їх вимог і заперечень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(лист №б/н від 31.03.2014р.) та уповноважений
представник в судовому засіданні
пояснив, зокрема, що паливні картки на
1000 літрів бензину марки А-95 були
передані представнику позивача ОСОБА_3
на підставі доручення №1 від 29.10.2012р.,
проте саме доручення мало бути
передано позивачем згодом , а
повноваження представника були
підтвердженні керівником позивача
телефонограмою. Разом з тим відповідач
заперечив факт неодноразових звернень
позивача до отримання відповідачем
листа №247/13 від 07.08.2013р.

Окрім того, представник відповідача
заперечив проти стягнення на користь
позивача 3000грн.00коп. витрат на послуги
адвоката, посилаючись при цьому на те,
що згідно п.1.1 договору про надання
юридичних послуг №88/13 від 20.12.2013р.
адвокат ОСОБА_4 зобов'язався надавати, а
замовник - ПП "Д"Торговий дім "Тернопіль"
оплатити юридичні послуги по цивільній
справі за позовом ПП "Д"Торговий дім
"Тернопіль" до ПП "Автотехсервіс" (в той
час як відповідачем є ПрАТ
"Автотехсервіс") по стягненню
заборгованості в сумі 29321грн.46коп., а
також зазначив, що квитанція до
прибуткового касового ордера №б/н б/д
невірно заповнена, зокрема не містить
обов'язкових реквізитів - номера, дати,
штампу "оплачено", та не може бути
належним доказом понесення позивачем
витрат на юридичні послуги у розмірі
3000грн.00коп.

Позивач у листі №б/н б/д
(зареєстрований канцелярією суду
02.04.2014р. за вх.№7474) та уповноважений
представник в судовому засіданні
повністю заперечили факт отримання від
відповідача паливних карток (талонів)
на 1000л. бензину марки А-95 та зазначили,
що ОСОБА_3 згідно кадрових відомостей
за період існування ПП "Д"Торговий дім
"Тернопіль" на підприємстві не
працював і довіреність на отримання
від відповідача бензину йому не
видавалася, тим більше, що і відповідач
не надав суду такої довіреності, окрім
того, згідно видаткової накладної №
РН-0002373 від 29.10.2012р., на яку посилається
відповідач, "одержувачем" товару
зазначено ПП "Торговий дім Тернопіль"
(на даний час ПП "Оптторгресурс"), а не
позивач ПП "Д"Торговий дім "Тернопіль".

Технічна фіксація (звукозапис)
судового процесу у відповідності до ст.
81-1 ГПК України не здійснювалась за
відсутності відповідного клопотання
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарським судом
встановлено наступне:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

10 жовтня 2012р. між сторонами у справі
досягнуто усної домовленості щодо
купівлі-продажу бензину марки А-95 в
кількості 1000 літрів на суму 11200грн.00коп.
шляхом передачі відповідачу на дану
кількість бензину паливних карток
(талонів).

На виконання даної домовленості ПП
"Д"Торговий дім "Тернопіль" платіжним
дорученням №100000333 від 10.10.2012р.
перерахувало на рахунок відповідача
11200грн.00коп., про що останнім не
заперечується.

Оскільки сторони не обумовили строк
виконання відповідачем зобов'язання
щодо поставки позивачу бензину марки
А-95 в кількості 1000л. шляхом передачі
паливних карток, то згідно ст.530
Цивільного кодексу України він
повинен виконати таке зобов'язання в
семиденний строк від дня пред'явлення
про це вимоги кредитором.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
листами - вимогами №412/13 від 03.06.2013.,
№641/13 від 01.08.2013р., №247/13 від 07.08.2013р.
звертався до відповідача з вимогою
виконати зобов'язання - видати талони
на бензин або повернути кошти,
перераховані платіжним дорученням
№100000333 від 10.10.2012р. Направлення даних
листів - вимог відповідачу
підтверджується фіскальними чеками
пошти та описами вкладення відповідно
від 05.06.2013р., від 01.08.2013р., від 07.08.2013р.,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. ст. 173,
193 Господарського кодексу України в
силу зобов'язання одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання, або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Відповідно до статті 202 Господарського
кодексу України, статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Позивач стверджує, що відповідач,
незважаючи на направлені йому листи -
вимоги, своїх зобов'язань щодо передачі
паливних карток на 1000л. А-95 бензину не
виконав, перераховані позивачем
платіжним дорученням №100000333 від
10.10.2012р. кошти у розмірі 11200грн.00коп. не
повернув.

Відповідач на день розгляду справи не
надав суду належних і допустимих
доказів про виконання своїх
зобов'язань щодо передачі позивачу
паливних карток на 1000л. А-95 бензину та
не надав суду доказів про повернення
позивачу перерахованих в якості
попередньої оплати коштів в сумі
11200грн.00коп., а тому згідно вимог
ст.ст.33,34 ГПК України слід вважати що за
ним рахується борг в сумі 11200грн.00коп.

При цьому судом не можуть бути прийняті
до уваги посилання відповідача, як на
доказ виконання ним зобов'язання щодо
передачі позивачу паливних карток, на
видаткову накладну № РН-0002373 від
29.10.2012р., оскільки: по-перше, згідно
даної накладної одержувачем товару
(бензину А-95) зазначено зовсім інша
юридична особа, а саме Торговий дім
Тернопіль ПП, тоді як позивачем у
справі і покупцем за договором
купівлі-продажу, укладеним в усній
формі є ПП «Д" Торговий дім Тернопіль",
по-друге, в даній накладній міститься
посилання на доручення серії №1 від
29.102.2012р., видане ніби-то представнику
ОСОБА_3,. проте таке доручення
відповідачем суду не надано, за
твердженнями, викладних відповідачем у
відзиві на позов (лист №б/н від 31.03.2014р.)
дане доручення позивачем йому не було
надане, що є порушенням вимогв.13
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Мінфіну №99 від
16.05.1996р., зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 12.06.1996р. за №293/1318 (далі -
Інструкція №99), Довіреність, незалежно
від строку її дії, залишається у
постачальника при першому відпуску
цінностей. У разі відпуску цінностей
частинами на кожний частковий відпуск
складається накладна (акт
приймання-здачі або інший аналогічний
документ) з поміткою на ній номера
довіреності та дати її видачі. В цих
випадках один примірник накладної (або
документа, що її заміняє) передається
одержувачу цінностей, а другий -
додається до залишеної у постачальника
довіреності і використовується для
спостереження і контролю за відпуском
цінностей згідно довіреності, а також
для проведення розрахунків з
одержувачем. При цьому слід зазначити,
що за твердженням позивача доручення
за №1 від 29.10.2012р., зазначене у
вищезазначеній видатковій накладній,
ним не видавалася, ОСОБА_3 не був
працівником Приватного підприємства
"Д" Торговий дім Тернопіль".

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, пояснення представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі. Мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
(ст.33 ГПК України) Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З наведеного вище слідує, що
відповідачем не надано, а судом не
здобуто належних і допустимих доказів,
які б підтверджували виконання
відповідачем зобов'язання щодо
постакви позивачу згідно усної
домовленості бензину марки А-95 в
кількості 1000л. на суму 11200,00грн шляхом
передачі паливних карток (талонів) на
дану кількість бензину, тобто доказів,
які б підтверджували факт передачі
Приватному підприємству "Д" Торговий
дім Тернопіль" та факт отримання
останнім даного товару.

З огляду на викладене позовні
вимоги в частині стягнення 11200грн.00коп.
боргу підлягають задоволенню як
обґрунтовано заявлені та підтверджені
матеріалами справи.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання,
повинен на вимогу кредитора сплатити
борг з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3% річних від
простроченої суми.

Оцінюючи надані позивачем розрахунки
інфляційних та трьох відсотків річних
за період з 11.10.2012р. по 28.02.2014р.,
господарський суд, враховуючи те, що
позивачем на адресу відповідача було
направлено першу вимогу (лист - вимогу
№412/13 від 03.06.2013р.) 05.06.2013р., що
підтверджується описом вкладення до
цінного листа від 05.06.2013р. та фіскальним
чеком пошти №4543 від 05.06.2013р. (копії яких
знаходяться в матеріалах справи),
поштовий перебіг, та передбачений ст. 530
ЦК України обов'язок боржника виконати
зобов'язання в семиденний строк від дня
пред'явлення про це вимоги кредитором,
вважає, що до задоволення підлягають
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних, що за період з 17.06.2013р. по 28.02.2014р.
становить 236грн.58коп. та в частині
стягнення 33грн.60коп. - інфляційних
нарахувань (в сумі, заявленій до
стягнення позивачем).

Відповідно позов в частині стягнення
227грн.94коп. 3% річних заявлений без
врахування строків отримання
відповідачем вимоги про повернення
коштів, а відтак заявлений в цій
частині безпідставно і задоволенню не
підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача пені в сумі
4521грн.01коп. за прострочку платежу, то
приймаючи до уваги, що згідно ч.1ст.547 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі та згідно вимог ст..1 та
ст..3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов"язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін,
розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період за який
сплачується пеня, а, як встановлено
судом вище, сторони уклали договір
купівлі-продажу (бензину) в усній формі
і відповідно не встановили
відповідальності відповідача у
випадку неповернення суми попередньої
оплати та не встановили розміру пені,
яка би сплачувалась у такому випадку, а
відтак позов в цій частині заявлений
безпідставно і задоволенню не
підлягає.

Щодо посилань відповідача на те, що
даний спір за участю тих же сторін із
того ж предмету та з тих же підстав
розглядався господарським судом
Тернопільської області (справа
№921/891/13-г/10), слід зазначити, що рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 12.11.2013 р. по справі 921/891/13-г/10
(яке у встановленому законом порядку
набрало законної сили) за позовом
Приватного підприємства "Д" Торговий
дім "Тернопіль" до відповідача:
Приватного акціонерного товариства
"Автотехсервіс" про повернення коштів в
сумі 11200 грн. встановлено, що предметом
спору у зазначеній справі є обов'язок
відповідача повернути позивачу
грошові кошти (11200,00грн), які, як заявляє
позивач, перераховані без достатньої
на те правової підстави, а предметом
розгляду у даній справі є стягнення
заборгованості, яка виникла внаслідок
невиконання відповідачем зобов'язань
за договором купівлі-продажу, який
укладений між сторонами в усній формі.

Таким чином, предметом та підставою
позову Приватного підприємства "Д"
Торговий дім Тернопіль", який
розглядається по даній справі
№921/188/14-г/5 є інші обставини, ніж ті, що
були предметом розгляду справи
№921/891/13-г/10.

Щодо зазначеного у прохальній частині
позовної заяви клопотання позивача про
стягнення з відповідача витрат у
зв'язку з наданням правових послуг
адвоката у сумі 3000грн.00коп., слід
зазначити, що такі задоволенню не
підлягають з огляду на наступне:

- статтею 44 ГПК передбачено, що до
складу судових витрат входить оплата
послуг адвоката, які підлягають
відшкодуванню в тому випадку, якщо вони
сплачені адвокату стороною, котрій
такі послуги надавалися, а їх сплату
підтверджено відповідними фінансовими
документами.

- згідно ч.3 ст. 48 та ч.5 ст. 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі (Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від 21
лютого 2013року "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України", далі - Постанова).

- відповідно до п. 6.3. Постанови витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

- як вбачається з долученого позивачем
до позовної заяви Договору про надання
юридичних послуг №88/13 від 20.12.2013р.,
укладеного між адвокатом ОСОБА_5
(Виконавець) та Приватним
підприємством "Д"Торговий дім
"Тернопіль" (Замовник), предметом даного
договору є надання Виконавцем
юридичних послуг по цивільній справі
за позовом ПП "Д"Торговий дім
"Тернопіль" до ПП "Автотехсервіс" по
стягненню заборгованості в сумі 29321,
46грн.(п. 1.1 договору), а відтак
зазначений договір не може бути
належним доказом надання послуг
адвокатом ОСОБА_5 по даній справі
№921/188/14-г/5 за позовом Приватного
підприємства "Д" Торговий дім
Тернопіль" до Приватного акціонерного
товариства "Автотехсервіс" про
стягнення 16 219грн.13коп.

Судовий збір, згідно ст. 49 ГПК України
покладається на сторони пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Автотехсервіс", вул. За
Рудкою, 33/40, м.Тернопіль () на користь Приватного
підприємства "Д" Торговий дім
Тернопіль", вул. Кіквідзе, буд.13 3, оф.41,
м.Київ () - 11200грн.00коп.
боргу, 236грн.58коп - 3% річних, 33грн.60коп. -
інфляційних нарахувань.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

Повне рішення складено "08" квітня 2014р.

Суддя
Г.З. Андрушків