м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1279/14 02.04.14

За позовомТовариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ВіДі-Страхування»до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_1простягнення 9 428,64 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Ємельянова М.В. -
представник від відповідача Бугаєнко
Ю.М. - представник від третьої особине
з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«ВіДі-Страхування» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» про здійснення страхового
відшкодування у розмірі 9 428,64 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТДВ
«СК «ВіДі-Страхування» на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту №АС003079 від 23.06.2009
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки Ford Focus,
державний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України «Про
страхування» та статей 993, 1187
Цивільного кодексу України отримано
право вимоги до особи, відповідальної
за завдану шкоду. Відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля марки Suzuki, державний номер
НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована
ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВА/7058171, а тому позивач вказує,
що обов'язок з відшкодування збитків
покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/1279/14,
залучено до участі у справі ОСОБА_1
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача та призначено
розгляд справи на 20.02.2014.

14.02.2014 до Господарського суду міста
Києва від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшла
відповідь на запит суду та надано
інформацію з Єдиної централізованої
бази даних МТСБУ.

Судове засідання, призначене на 20.02.2014,
не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 розгляд справи
призначено на 06.03.2014.

11.03.2014 від третьої особи надійшов
відзив, в якому третя особа проти
позову заперечує, просить суд
застосувати наслідки спливу строку
позовної давності та просить
розглядати справу без участі її
представника.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 розгляд справи
відкладено на 02.04.2014.

02.04.2014 до початку судового засідання
від відповідача через канцелярію суду
надійшла заява про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності до вимог, заявлених в рамках
даної справи.

В судовому засіданні 02.04.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив та підтримав подану через
канцелярію суду заяву про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

Третя особа повноважних представників
в судове засідання не направила,
письмових пояснень по справі не надала,
своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2009 між ТДВ «СК «ВіДі-Страхування»
(страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування наземного транспортного
засобу №АС003079, об'єктом страхування за
яким є майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
володінням, користуванням та
розпорядженням майном, а саме:
автомобілем Ford Focus, державний номер
НОМЕР_1, на випадок настання страхових
випадків, зокрема, пошкодження чи
знищення транспортного засобу або його
частин внаслідок ДТП.

01.02.2010 о 8 год. 00 хв. по вул. Деміївській в
м. Києві сталася ДТП за участі
застрахованого автомобіля Ford Focus,
державний номер НОМЕР_1, та автомобіля
Suzuki, державний номер НОМЕР_2, а саме:
водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем Suzuki,
державний номер НОМЕР_2, не витримав
безпечної дистанції руху, внаслідок
чого відбулось зіткнення з автомобілем
Suzuki Grand Vitara, державний номер НОМЕР_3, та
автомобілем Ford Focus, державний номер
НОМЕР_1, чим було спричинено механічні
пошкодження наведеним транспортним
засобам.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_1 п.п. 12.1, 13.1 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою
Голосіївського районного суду міста
Києва від 16.02.2010 у справі № 3-1637/10,
відповідно до якої ОСОБА_1 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

На підставі страхового акту №АС-006879
від 16.09.2013 у відповідності до
розрахунку суми страхового
відшкодування визначеного вказаним
актом, заяви страхувальника про
виплату страхового відшкодування від
12.09.2013 позивач, здійснив виплату
страхового відшкодування у розмірі 9
428,64 грн.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до ТДВ «СК
«ВіДі-Страхування» перейшло право
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
Suzuki, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля Suzuki, державний номер НОМЕР_2,
на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК
«ПЗУ Україна» на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №ВА/7058171.

Вказаним договором (поліс № ВА/7058171)
передбачено, що франшиза становить 510,00
грн., а ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну третіх осіб - 25 500,00 грн.

Матеріалами справи (в тому числі
платіжним дорученням № 11695 від 27.09.2013)
підтверджується, що позивачем було
виплачено страхувальнику за договором
добровільного страхування наземного
транспортного засобу №АС003079 від 23.06.2009
страхове відшкодування у розмірі 9 428,64
грн.

В той же час, відповідно до пункту 22.1
статті 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній на момент
скоєння ДТП) при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Отже, страховиком за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За змістом статті 34 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, може бути визначено як
експертом, так і аварійним комісаром,
визначення яких містяться в пункту 2
Типового положення про організацію
діяльності аварійних комісарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 05.01.1998 №8 та
Положенні щодо укладення угоди на
проведення експертної оцінки майна,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 08.01.1998 №16.

Тобто, згідно з положеннями наведених
норм законодавства, належним доказом
розміру відновлювального ремонту з
урахування коефіцієнту фізичного
зносу може бути висновок особи, яка
згідно чинного законодавства України
має право на проведення експертної
оцінки майна (суб'єкт оціночної
діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявний Звіт № 228
від 17.06.2013, складений суб'єктом
оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5
(сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності НОМЕР_4 від 29.12.2012), в якому
визначено, що вартість матеріального
збитку власника автомобіля Ford Focus,
державний номер НОМЕР_1, внаслідок
пошкоджень відповідного транспортного
засобу в результаті ДТП становить 6 052,54
грн.

Водночас, подані позивачем
рахунки-фактури та акти виконаних
робіт на суму 9 428,64 грн., складені ТОВ
«ВіДі Край Моторз», не є належним та
допустимим доказом вартості
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Ford Focus, державний
номер НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень
транспортного засобу в результаті ДТП,
оскільки з наведених актів неможливо
встановити, що відповідні роботи були
проведені саме на усунення пошкоджень,
завданих за наслідками ДТП, що сталась
01.02.2010 (тим більше, що з часу скоєння ДТП
та до моменту проведення визначених в
акті робіт минуло більше 3 років).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що вартість
матеріального збитку, завданого
власнику пошкодженого автомобіля, з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу автомобіля, становить 6 052,54 грн.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Положеннями ст.ст. 35, 36 Закону (у
редакції, чинній на момент скоєння ДТП)
передбачено, що для отримання
страхового відшкодування особа, яка
має право на відшкодування, подає
страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.
Після розгляду страховиком наданих
йому визначених у статті 35 цього Закону
документів про дорожньо-транспортну
пригоду страховик приймає рішення про
виплату страхового відшкодування або
відмову у виплаті страхового
відшкодування. Протягом трьох робочих
днів з дня прийняття відповідного
рішення страховик зобов'язаний
направити заявнику письмове
повідомлення щодо прийнятого рішення.

Згідно з п. 37.1 ст. 37 вказаного Закону (у
редакції, чинній на момент скоєння ДТП)
виплата страхового відшкодування
здійснюється протягом одного місяця з
дня отримання страховиком визначених у
статті 35 цього Закону документів або в
строки та в обсягах, визначених
рішенням суду.

Листом № 15/04/8.04/350-13 від 14.10.2013, до якого
додано документи, передбачені ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», позивач
звернувся до відповідача з заявою про
виплату страхового відшкодування у
розмірі 9 428,64 грн.

Як встановлено судом, враховуючи
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу - Ford Focus, державний
номер НОМЕР_1, з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу (у розмірі
6 052,54 грн.), та визначені полісом №
ВА/7058171 розміри франшизи та лімітів
відповідальності, відповідач був
зобов'язаний відшкодувати позивачу
витрати в розмірі 5 542,54 грн.
(встановлена судом вартість ремонту
транспортного засобу з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 6
052,54 грн. - 510,00 грн. франшизи за полісом).

Наявності у відповідача зобов'язання з
оплати решти заявленої до стягнення
суми страхового відшкодування (у
розмірі 3 886,10 грн.) позивачем належними
та допустимими доказами не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем свого зобов'язання з
відшкодування позивачу витрат у
розмірі 5 542,54 грн. виконано не було.

Водночас, згідно із ст.ст. 256, 257
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини другої статті 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений у
випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993
Цивільного кодексу України та статтею
27 Закону України «Про страхування»
згідно із якими до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

При цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.

Зазначені висновки по застосуванню
наведених положень законодавства
містяться у постанові Верховного Суду
України від 25.12.2013 № 6-112цс13 та згідно з
ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального
кодексу України є обов'язкові до
врахування судом при прийнятті рішення
у справі.

Судом встановлено, що страховий
випадок - ДТП за участю автомобіля Ford
Focus, державний номер НОМЕР_1, та
автомобіля Suzuki, державний номер НОМЕР_2
(внаслідок настання якого позивачем
було здійснено виплату страхового
відшкодування власнику автомобіля Ford
Focus, державний номер НОМЕР_1) настав
01.02.2010. Відтак, перебіг позовної
давності за спірним зобов'язанням
розпочався 01.02.2010, а 01.02.2013 строк
позовної давності сплив.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом 30.01.2014, тобто після тобто після
спливу строку позовної давності.

02.04.2014 до суду надійшла заява
відповідача про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності,
про застосування якої заявлено
відповідачем, сплив, а судом не
встановлено обставин, передбачених ст.
268 Цивільного кодексу України або
іншими законами, то за таких обставин
у задоволенні позову в частині
стягнення з відповідача суми
страхового відшкодування у розмірі 5
542,54 грн. необхідно відмовити у зв'язку
із спливом позовної давності.

З огляду на те, що належними та
допустимими доказами наявності у
відповідача обов'язку щодо
відшкодування решти суми страхового
відшкодування - у розмірі 3 886,10 грн.
відповідачем не доведено, позов в
частині стягнення з відповідача 3 886,10
грн. задоволенню не підлягає з підстав
його необґрунтованості.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 07.04.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова