ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 рокуСправа № 912/420/14
Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Г.Б. Поліщук,
розглянувши матеріали справи № 912/420/14

за позовом: фермерського господарства
Гордієнка Анатолія Федоровича, с.
Веселівка Кіровоградського району
Кіровоградської області

до відповідача: Веселівської сільської
ради Кіровоградського району
Кіровоградської області, с. Веселівка
Кіровоградського району
Кіровоградської області

про визнання права власності

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Попов Р.О., довіреність №
18/14 від 12.03.2014р.;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Фермерське господарство Гордієнка
Анатолія Федоровича звернулось до
господарського суду Кіровоградської
області з позовом, в якому просить
визнати право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно - склад
металевий, що знаходиться за адресою:
Кіровоградська область,
Кіровоградський район, с.Веселівка,
вул.Гречана, 8"З" та зерносклад, що
знаходиться за адресою: Кіровоградська
область, Кіровоградський район,
с.Веселівка, вул.Гречана, 8"В". Вимогу
пред'явлено до Веселівської сільської
ради.

В обґрунтування позову позивач
послався на те, що 10.02.2001 року між
співвласниками майна, що належало їм на
праві спільної частково власності в
особі уповноваженого Полонської М.І. та
фермерським господарством Гордієнка
Анатолія Федоровича укладено договори
купівлі-продажу майна, що знаходиться в
спільній частковій власності.

З метою отримання правовстановлюючих
документів на нерухоме майно позивач
звернувся до Реєстраційної служби
Кіровоградського районного управління
юстиції, де йому в усній формі
відмовили в реєстрації, аргументуючи
це тим, що договір не зареєстрований в
установленому порядку.

Як зазначає позивач, на момент
укладення договору діяв Цивільний
кодекс Української РСР 1963 року і даний
вид договорів купівлі-продажу такого
виду майна не підлягав державній
реєстрації за законом.

На підставі викладеного, позивач,
посилаючись на ст.ст. 328, 399 Цивільного
кодексу України, просить визнати за ним
право власності на вищезазначене
майно.

Відповідач (Веселівська сільська рада)
позовні вимоги визнав, просить їх
задовольнити та підтвердив наведені в
позові обставини.

В судовому засіданні 24.03.2014 року
представником позивача подано
клопотання від 21.03.2014 року про зміну
розміру позовних вимог, яким позовні
вимоги викладено в наступній редакції:
визнати за фермерським господарством
Гордієнка Анатолія Федоровича право
власності на нерухоме майно, склад
металевий, що знаходиться за адресою:
Кіровоградська область,
Кіровоградський район, с.Веселівка,
вул.Гречана, 8"З"; визнати за фермерським
господарством Гордієнка Анатолія
Федоровича право власності на нерухоме
майно, зерносклад, що знаходиться за
адресою: Кіровоградська область,
Кіровоградський район, с.Веселівка,
вул.Гречана, 8"В" та доповнивши позовні
вимоги наступним пунктом: визнати
дійсними договори купівлі-продажу
майна, що знаходиться в спільній
частковій власності від 10.02.2001 року між
фермерським господарством Гордієнка
Анатолія Федоровича та Уповноваженим
спілки громадян-співвласників "Мрія"
Полонською М.І.

Подане клопотання господарський суд
приймає до розгляду в частині редакції
позовних вимог щодо визнання права
власності на нерухоме майно враховуючи
пояснення представника позивача, що в
первісній редакції позовних вимог
помилково зазначено про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна
за набувальною давністю. В частині
клопотання позивача щодо доповнення
позовних вимог пунктом про визнання
дійсними договорів купівлі-продажу,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

У відповідності до п. 3.11. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року, стаття 22
Господарського процесуального кодексу
України не передбачає права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог. Тому в разі надходження
до господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань)
господарський суд, виходячи з її
змісту, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, повинен розцінювати її як:
подання іншого (ще одного) позову, чи
збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи об'єднання позовних
вимог, чи зміну предмета або підстав
позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог,
то фактично йдеться про подання іншого
позову.

З урахуванням наведеного,
господарський суд розглядає позовні
вимоги в редакції, викладеній у
позовній заяві в редакції, викладеній у
клопотанні позивача від 21.03.2014р.

Представник позивача брав участь у
судових засіданнях, підтримавши
позовні вимоги. Представник
відповідача в судовому засіданні
участі не брав, подавши до суду
клопотання про розгляд даної справи
без участі представника сільської
ради.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
оцінивши подані сторонами докази та
наведені обґрунтування позовних вимог,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між фермерським господарством
Гордієнка Анатолія Федоровича та
громадянами України - співвласниками
майна в особі Уповноваженого
Полонської М.І. 10.02.2011 року укладено два
договори купівлі-продажу майна, що
знаходиться в спільній частковій
власності, предметом яких є склад та
склад металевий. Згідно довідок,
наданих позивачем, вказане майно
знаходиться в переліку основних
засобів підприємства та перебуває на
його балансі.

Згідно довідок виконкому Веселівської
сільської ради зазначеним складам
присвоєно адреси с.Веселівка,
вул.Гречана, 8"В" та с.Веселівка,
вул.Гречана, 8"З" відповідно.

17.12.2012 року на замовлення фермерського
господарства Гордієнка А.Ф. на вказані
склади ОКП "Кіровоградське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації" виготовлено технічні
паспорти.

При цьому, як зазначає позивач,
правовстановлюючі документи на
вказане вище майно у нього відсутні, у
зв'язку з чим виникла необхідність
звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до приписів ст.ст. 317, 328
Цивільного кодексу України право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування та розпорядження майном;
право власності придбавається з
підстав, не заборонених законом, у тому
числі на підставі угод; право власності
вважається таким, що виникло
правомірно, якщо інше прямо не витікає
з закону або незаконність придбання
права власності не встановлена судом.

Здійснення права власності полягає у
володінні, користуванні, розпорядженні
своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст.
319 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вагомості права власності
поряд з іншими цивільними правами
законом встановлена його непорушність
(ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України).
Відповідно до цієї ж норми закону ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Одним з способів захисту права
власності є визнання його в судовому
порядку.

Зокрема, відповідно до ст. 392 Цивільного
кодексу України власник може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи з наведених норм, позов про
визнання права на майно необхідний
позивачеві тоді, коли у інших осіб
виникають сумніви у належності йому
цього майна, створюється неможливість
реалізації позивачем свого права у
зв'язку з наявністю таких сумнівів чи
втратою належних правовстановлюючих
документів на відповідне майно.
Відповідачем у позові про визнання
права є особа, яка оспорює право на
майно, або особа, яка хоч і не оспорює
права на майно, але і не визнає їх.

Отже, підставою для звернення до суду з
позовом про визнання права власності
згідно з вказаною нормою є оспорення
існуючого права, а не намір набути
вказане право за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України, особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. При цьому в статті 16
Цивільного кодексу України визначено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
визнання права.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи наведені норми, для
звернення з позовом про визнання права
власності, таке право позивача мало
оспорюватись відповідачем, тобто
Веселівською сільською радою.

Між тим, матеріалами справи не
підтверджується оспорення права
власності фермерського господарства
Гордієнка Анатолія Федоровича на
нерухоме майно відповідачем у справі -
Веселівською сільською радою. У
матеріалах справи відсутні та
позивачем суду не подані докази того,
що відповідач перебуває з позивачем у
правовідносинах щодо здійснення права
володіння, користування та
розпорядження майном щодо якого
заявлено позовні вимоги про визнання
права власності.

Відсутність з боку відповідача
оспорення чи невизнання права
власності фермерського господарства
Гордієнка Анатолія Федоровича на майно
вказує на відсутність законних підстав
для задоволення позову про визнання
права власності.

Фактично в обґрунтування підстав
пред'явлення позову позивач вказує на
неможливість оформлення речових прав
на відповідне майно. Однак, за змістом
статі 1 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
здійснює захист порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а не виконує функції
відповідних органів з метою оформлення
певних прав.

На підставі викладеного, господарський
суд не встановив правових підстав для
задоволення позову, поданого
фермерським господарством Гордієнка
Анатолія Федоровича до Веселівської
сільської ради, а тому відмовляє у його
задоволенні повністю.

Судовий збір у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 392
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 32,
33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з дня його підписання до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області.

Повне рішення складено 22.04.2014р.

Суддя
Г.Б. Поліщук