Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

від "15" квітня 2014 р.
Справа № 906/253/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Соловей Л.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: Мостіпака І.М.,
довіреність від 26.12.13р., №08/18147-007053;

від відповідача: Кравчук Н.С.,
довіреність від 12.12.13р. №870,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
Компанія "Житомиробленерго"
(с.Зарічани, Житомирський район)

до Будинкоуправління №3 Житомирської
квартирно-експлуатаційної частини
району (смт.Озерне, Житомирський район)

про стягнення 191890,48грн. (згідно заяви
про зменшення позовних вимог а.с.60).

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення з відповідача 191916,55грн.
заборгованості, з яких: 184730,58грн.
основного боргу 5867,15грн. пені та
1319,25грн. 3% річних.

Представник позивача в судове
засідання 15.04.2014р. подав заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої просить стягнути з відповідача
191890,48грн., з яких:184730,58грн. основного
боргу, 5845,62 грн. пені та 1314,28грн. 3%
річних, крім того уточнив, що
заборгованість за реактивну
електроенергію виникла за період з
23.11.2012р. по 28.02.2014р. (а.с.60, 66).

Враховуючи передбачене ст.22 ГПК
України право позивача на зменшення
розміру позовних вимог, вказана заява
не суперечить вимогам чинного
законодавства України та не порушує
чиїх-небудь прав та охоронюваних
законом інтересів, приймається
господарським судом та ухвалюється
вважати заявленим до розгляду спір про
стягнення з відповідача 191890,48 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі з підстав, зазначених у
позовній заяві, надав для долучення до
матеріалів справи двосторонньо
завірений акт звірки взаємних
розрахунків від 25.03.2014р.

Представник відповідача письмового
відзиву на позовну заяву не надав,
наявність заборгованості у розмірі
191890,48 грн. визнав. Також представник
відповідача подав клопотання, в якому
просив зменшити розмір пені,
посилаючись на складний
фінансово-економічний стан
підприємства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21
вересня 2004р. між Зарічанським РЕМ, який
діє на підставі Положення і є
виробничим підрозділом ПАТ
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго"
(позивач/постачальник), та
Будинкоуправлінням №3 Житомирської
квартирно-експлуатаційної частини
району (відповідач/споживач) укладено
Договір про постачання електричної
енергії №447 (а.с.9-19).

Відповідно до п.2.2.3 договору,
відповідач зобов'язався своєчасно
сплачувати за використану електричну
енергію, а також вносити всі інші
платежі за розрахунковий період
відповідно до встановленої системи
обліку електроенергії, класу напруги
та за діючими на період розрахунку
тарифами у грошовій та іншими формами
розрахунків згідно з чинним
законодавством України. Розрахунковим
періодом вважається період з 15 числа по
14 число включно, вказаний період
прирівнюється до календарного місяця.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили,
що остаточний розрахунок повинен
здійснюватися не пізніше - 5 діб після
закінчення розрахункового періоду у
розмірі фактичного споживання
електроенергії за місяць з врахуванням
сальдо на початок місяця.

На виконання умов договору №447 про
постачання електричної енергії за
період з 23.09.2013року по 28.02.2014 року
відповідачем було спожито активної
електроенергії на суму 393827,55 грн. та за
період з 23.11.2012р. по 28.02.2014р. спожито
реактивної електроенергії на суму 71890,41
грн.

В порушення умов договору, відповідач
неналежно виконував свої зобов'язання
щодо здійснення розрахунків за спожиту
електроенергію.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем договірних зобов'язань,
за останнім утворилась заборгованість
перед позивачем у розмірі 184730,58грн., з
яких: 117105,22 грн. - за спожиту активну
електроенергію за період з 23.09.2013р. по
28.02.2014р. та 67625,36грн. за спожиту
реактивну електроенергію за період з
23.11.2012р. по 28.02.2014р.

За вказаних обставин позивач звернувся
з позовом до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини
та матеріали справи, проаналізувавши
вимоги чинного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини,
господарський суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язала вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст.714 ЦК України встановлено,
що за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
ті іншого обладнання.

Відповідно до ст.275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію споживачеві, який
зобов'язаний оплатити прийняту
енергію.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В матеріалах справи міститься акт
звірки розрахунків станом на 01.04.2013р. та
14.04.2014р., підписаний повноважними
представниками сторін, з якого
вбачається, що відповідач визнав
наявність у нього боргу перед
позивачем (а.с.64-65).

Відповідач своє зобов'язання належним
чином не виконав (в матеріалах справи
відсутні докази, що свідчать про
протилежне), розрахунків з позивачем за
використану електричну енергію в
повному обсязі не провів.

В судовому засіданні представник
відповідача визнав заборгованість у
повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення
117105,22грн. заборгованості за спожиту
активну електроенергію за період з
23.09.2013р. по 28.02.2014р. та 67625,36грн.
заборгованості за спожиту реактивну
електроенергію за період з 23.11.2012р. по
28.02.2014р. обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 5845,62грн. пені за
прострочення виконання зобов'язання
(а.с.63).

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.4.2.1 Договору, за
внесення платежів, передбачених
договором, з порушенням термінів,
споживач сплачує енергопостачальній
організації пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати. Сума пені
зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком.

Представник відповідача не заперечив,
щодо розрахунку, здійсненого
позивачем, разом з тим, заявив
клопотання про зменшення розміру пені
(а.с.80-81).

Обґрунтовуючи клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій
відповідач посилається на те, що
Будинкоуправління №3 Житомирської
квартирно-експлуатаційної частини
району перебуває у важкому
матеріальному становищі, в
підтвердження надав копію постанови
ВДВС Житомирського РУЮ про арешт
коштів боржника (а.с.80-81).

Штрафними санкціями, згідно із ст.230
Господарського кодексу України,
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. При цьому,
відповідно до ст.217 ГК України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Частиною 1 ст.550 Цивільного кодексу
України встановлено загальне правило
про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Водночас, частина 3 статті 551 Цивільного
кодексу України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо він значно перевищує
розмір збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Аналогічна за змістом і ст.233
Господарського кодексу України згідно
якої, у разі, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

При цьому, у постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п.3.17.4.) роз'яснено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
кодексу України, господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Юридичний аналіз наведених правових
норм свідчить, що вони не є
імперативними та застосовуються за
визначених умов на розсуд суду.

Оскільки позивачем не доведено факту
завдання йому чи іншим учасникам
господарських відносин збитків
внаслідок несвоєчасної сплати
відповідачем коштів; за порушення
грошових зобов'язань, крім пені,
нараховані 3% річних; а також враховуючи
скрутне матеріальне становище
відповідача, суд оцінює вказані
обставини як виняткові, а тому вважає
за необхідне зменшити розмір
нарахованої пені до 1000,00грн.,
задовольнивши клопотання відповідача.

Також позивач просить господарський
суд на підставі ст.625 ЦК України
стягнути з відповідача за прострочення
грошового зобов'язання 1314,28грн. 3%
річних.

Приписами частини 2 ст.625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наведені норми свідчать, що за
порушення грошового зобов'язання
боржник на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції та
нараховані 3% проценти річних.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.62),
суд вважає його обґрунтованим,
оскільки 3% річних у розмірі 1314,28грн.
нараховані відповідно до вимог чинного
законодавства України.

При цьому суд враховує роз'яснення,
надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення", згідно якого у
резолютивній частині рішення
господарські суди повинні зазначати у
рішеннях про часткове задоволення
майнових вимог, у тому числі в разі
зменшення розміру неустойки згідно з
пунктом 3 ст.83 ГПК України, - про відмову
в позові в решті вимог, припинення
провадження або залишення без розгляду
позову у цій частині.

Таким чином, до стягнення підлягає сума
187044,86грн., з яких: 117105,22грн.
заборгованості за активну
електроенергію, 67625,36грн.
заборгованості за реактивну
електроенергію, 1000,00грн. пені та
1314,28грн. 3% річних. В решті позову суд
відмовляє.

Судовий збір покладається на
відповідача в повному обсязі, оскільки
він спонукав позивача звернутись до
суду.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85, ГПК
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Будинкоуправління №3
Житомирської
квартирно-експлуатаційної частини
району (12443, Житомирський район,
смт.Озерне, буд.№57, код 24978549)

на користь Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" на р/р
5 у філії Житомирського обласного
управління ПАТ "Ощадбанк", МФО 311647, код
26392776 (10008, м.Житомир, вул.Пушкінська, 32/8,
код 22048622):

- 117105,22грн. заборгованості за активну
електроенергію;

- 67625,36грн. заборгованості за реактивну
електроенергію;

- 1000,00грн. пені;

-1314,28грн. 3% річних;

- 3837,81грн. судового збору.

3. В решті позову в частині стягнення
4845,62 відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення.

Суддя
Соловей Л.А.

Віддрукувати: 2 прим.

1- в справу

2 позивачу (м.Житомир, вул.Пушкінська,
32/8) (рек. з повід.)