ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 908/3425/13
Колегія суддів Вищого господарського
суду України у складі:

Головуючого судді
Кузьменка М.В.,

суддів
Палій В.М.,

Цвігун В.Л.,

розглянувши

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комфорт-Мелітополь"

на рішення
господарського суду Запорізької
області від 11.12.2013р.

та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду

від 22.01.2014р.

у справі №908/3425/13
господарського суду Запорізької
області

за позовом Комунального
підприємства "Житломасив"
Мелітопольської

міської ради
Запорізької області

до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комфорт-Мелітополь"

про стягнення 82 069,33
грн.,

за участю представників:

КП "Житломасив" - Бабков Д.Ю.;

ТОВ "Комфорт-Мелітополь" - Павленко Р.О.;

в с т а н о в и л а :

Комунальне підприємство "Житломасив"
Мелітопольської міської ради
Запорізької області звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комфорт-Мелітополь" і просило суд, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог (т.2 а.с.147-148), стягнути з
останнього 48 632,66 грн. боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
свого зобов'язання за договором про
надання послуг від 02.01.2013р. щодо оплати
у повному обсязі наданих у період з
червня по серпень 2013р. послуг.

У своєму відзиві на позов відповідач
заперечував проти його задоволення,
посилаючись на те, що заборгованість
перед позивачем виникла не з його вини,
а через відсутність фінансування з
боку держави, що нерозривно пов'язано з
виконанням умов договору щодо оплати
послуг. Також відповідач стверджував,
що ним було повідомлено позивача про
відсутність потреби в отриманні
договірної послуги у серпні 2013р., а тому
вона оплачуватись не буде. Крім того,
позивачу було направлено додаткову
угоду про розірвання договору за
взаємною згодою сторін з 01.09.2013р. (т.1
а.с.47-51).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 11.12.2013р.
провадження у справі в частині
стягнення боргу у сумі 13145,0 грн.
припинено. Стягнуто з відповідача 48 636,66
грн. (т.2 а.с.155-157).

При цьому суд виходив з того, що:

- неналежне виконання відповідачем
свого зобов'язання за договором
підтверджено матеріалами справи;

- враховуючи надіслану позивачем
вимогу та приписи ст.530 ЦК України
відповідач зобов'язаний був
перерахувати на рахунок позивача
грошові кошти до 13.09.2013р.;

- провадження у справі в частині
стягнення з відповідача 13145,0 грн.
підлягає припиненню у зв'язку з
відсутністю предмету спору в цій
частині вимог, оскільки борг за червень
2013р. відповідачем сплачений у повному
обсязі, а за липень 2013р. частково у сумі
3145,0 грн.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 22.01.2014р.
рішення господарського суду
Запорізької області від 11.12.2013р.
залишено без змін (т.2 а.с.190-191).

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, відповідач звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою та просить їх
скасувати в частині стягнення
заборгованості за серпень 2013р. у сумі
25890,83 грн. та прийняти в цій частині нове
рішення про відмову.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права (т.3 а.с.14-22).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскаржуваних судових актів, знаходить
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Під час вирішення спору по суті та
перегляду прийнятого рішення в
апеляційному порядку, судами першої та
апеляційної інстанції встановлені
наступні обставини.

02.01.2013р. між відповідачем (замовник) та
позивачем (виконавець) укладено
договір про надання послуг, за умовами
якого виконавець зобов'язується за
завданням замовника надати послуги в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, а саме: надати послугу з
перевірки вентиляційних каналів в
житловому фонді, що знаходиться в
управлінні замовника, за наданим
замовником графіком (пункти 1, 2
договору).

Вартість послуг виконавця становить
25894 грн. на місяць. Оплата вартості
послуг виконавця здійснюється на
підставі актів про надані послуги (п.3.1
договору).

У пункті 3.2 договору сторони погодили,
що підписання замовником акту про
надані послуги є підтвердженням
відсутності претензій до виконавця з
його боку.

Договір набирає чинності з 01.01.2013р. і
діє до 31.12.2013р.; договір може бути
розірвано достроково за взаємною
згодою сторін (пункти 6.1, 6.3 договору).

Судами правильно визначено, що
укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг і в силу ст.ст.173-175 ГК
України є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань,
а саме майново-господарських
зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
невиконанням відповідачем взятого на
себе зобов'язання з оплати наданих
позивачем у червні-серпні 2013р. послуг у
розмірі 48636,66 грн.

Судами встановлено, що надання
позивачем відповідачу послуг за
договором у період червень - липень 2013
р. підтверджується підписаними
представниками обох сторін актами
здачі-прийомки виконаних робіт №6411 від
26.06.13р. на суму 25890,83 грн., №6561 від 30.07.13 р.
на суму 25890,83 грн. (т.1 а.с.20).

Акт №6623 від 29.08.2013р. здачі-прийомки
виконаних робіт за серпень 2013р. на суму
25890,83 грн., який відповідачем не
підписаний, судами визнано таким, що
погоджений сторонами.

Такий висновок судів ґрунтується на
наданому позивачем Витягу з журналу
технічного огляду димо-вентиляційних
каналів КП "Житломасив" ММР ЗО за
серпень 2013р. та відсутністю з боку
відповідача заперечень здійснення
позивачем у серпні 2013р. перевірки
вентиляційних каналів згідно
затвердженого сторонами графіку
технічного обслуговування вентканалів
у житлових будинках відповідача за
весь 2013рік (т.1 а.с.27-31), зміни до якого, як
встановлено судами, сторонами не
вносились.

В силу ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України). Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (ст.599 ЦК України).

Частиною 2 ст.530 ЦК України встановлено,
що якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що вимога позивача
№1171 від 05.09.2013р. про сплату боргу
отримана відповідачем 06.09.2013р, а тому,
враховуючи приписи ч.2 ст.530 ЦК України,
суди дійшли правильного висновку про
те, що відповідач зобов'язаний був
сплати борг до 13.09.2013р.

Враховуючи встановлений судами факт
надання позивачем обумовлених
договором від 02.01.2013р. послуг, а також
існування у відповідача
заборгованості перед позивачем,
колегія суддів вважає правильним
висновок судів двох інстанцій про
наявність правових та фактичних
підстав для стягнення з відповідача
заборгованості.

Викладені у касаційній скарзі доводи
про не застосування судами ст.79 ГПК
України і не зупинення провадження у
даній справі до розгляду іншої справи
господарського суду Запорізької
області №908/3830/13 між тими ж сторонами
про розірвання договору про надання
послуг від 02.01.2013р., колегія суддів
відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 статті 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

При цьому, пов'язаність даної справи
полягає у тому, що рішення іншого суду,
який розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема,
факти, що мають преюдиціальне значення.
Ці обставини повинні бути такими, що
мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі.

Предметом даного спору є спонукання
відповідача виконати своє зобов'язання
за договором про надання послуг від
02.01.2013р. щодо оплати наданих позивачем
послуг, а підставою позову - порушення
відповідачем вказаного зобов'язання.
Предметом же іншої судової справи
№908/3830/13 є розірвання вказаного
договору.

Оскільки рішення суду у справі №908/3830/13
не встановлюватиме фактів, що мають
преюдиціальне значення для даної
справи з огляду на положення ч.2 ст.35 ГПК
України, то висновок судів про
відсутність правових підстав для
зупинення провадження у даній справі
до вирішення судом іншої судової
справи №908/3830/13, є правомірним.

Інші доводи касаційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки їм була
надана вичерпна правова оцінка судами
двох інстанцій на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
ст.ст.33,34 ГПК України засвідчують певні
обставини виконання ними умов
договору, і на яких ґрунтуються
висновки судів. Окрім того, вони
фактично зводяться до оцінки доказів
та переоцінки обставин справи, що не є
компетенцією касаційної інстанції з
огляду на вимоги ст.ст.1115, 1117 ГПК
України.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування постанови Донецького
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 р., якою залишено без змін рішення
господарського суду Запорізької
області від 11.12.2013р., немає.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 22.01.2014р. у
справі №908/3425/13 господарського суду
Запорізької області залишити без змін,
а касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Комфорт-Мелітополь" - без задоволення.

Головуючий суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Палій В.М.

Цвігун В.Л.