КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 911/3724/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 02.04.2014 року

розглядаючи апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» на
рішення господарського суду Київської
області від 18.11.2013 року

у справі № 911/3724/13 (суддя Щоткін
О.В.)

за позовом Державного публічного
акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія
«Украгролізинг»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект»

про стягнення 800 766,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 18.11.2013 року по
справі № 911/3724/13 позовні вимоги
Державного публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Украгролізинг» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» про
стягнення 800 766,40 грн. - задоволено
повністю. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю «Агро
Проджект» на користь Державного
публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Украгролізинг» 793 462,20 грн.
заборгованості, 5934,66 грн. пені, 1369,54 грн.
3 % річних та 16015,33 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 18.11.2013 року, відповідач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду Київської області
від 18.11.2013 року по справі № 911/3724/13
скасувати в частині задоволених
позовних вимог щодо стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» на
користь Державного публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
основної заборгованості у сумі 37 711,36
грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект»
основної заборгованості у сумі 37 711,36
грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 року у
складі колегії суддів: головуючого
судді - Лобаня О.І., суддів Майданевича
А.Г., Федорчука Р.В. апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» на
рішення господарського суду Київської
області від 18.11.2013 року по справі №
911/3724/13 прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
29.01.2014 року в зв'язку із перебуванням
головуючого судді Лобаня О.І. на
лікарняному, у справі № 911/3724/13 склад
колегії суддів змінено: головуючий
суддя - Куксов В.В., судді: Майданевич
А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 29.01.2014 року у складі колегії
суддів: головуючого судді - Куксова В.В.,
суддів: Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.
справу № 911/3724/13 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 19.02.2014 року.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
19.02.2014 року у зв'язку із виходом судді
Лобаня О.І. з лікарняного, по справі №
911/3724/13 склад колегії суддів змінено:
головуючий суддя - Лобань О.І., судді
Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від
19.02.2014 року у складі колегії суддів:
головуючого судді - Лобаня О.І., суддів:
Майданевича А.Г., Федорчука Р.В. справу
№ 911/3724/13 прийнято до провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ДПАТ
«НАК «Украгролізинг» вважає
апеляційну скаргу безпідставною та
необґрунтованою, а рішення суду першої
інстанції законним та таким, що
прийняте у відповідності до норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні 19.02.2014 року та
02.04.2014 року представник ДПАТ «НАК
«Украгролізинг» надав суду свої
пояснення по справі в яких, заперечив
проти задоволення апеляційної скарги
на підставі доводів зазначених у
відзиві на скаргу та просив
апеляційний господарський суд
залишити скаргу без задоволення, а
рішення господарського суду Київської
області від 18.11.2013 року без змін.

Представники товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» в
судові засідання суду апеляційної
інстанції 19.02.2014 року та 02.04.2014 року не
з'явились. Про день та час розгляду
справи відповідач повідомлявся
належним чином однак, поштові конверти
з ухвалами по призначення справи до
розгляду та про відкладення розгляду
справи повернулись без вручення
адресату з відміткою поштового
відділення про те, що за вказаною
адресою ТОВ «Агро Проджект» відсутнє,
та за закінченням терміну зберігання.
Судова колегія звертає увагу на те, що
вказана вище поштова кореспонденція
направлялася за адресою, яка зазначена
у позовній заяві, та яка вказана самим
же скаржником у апеляційній скарзі, а
саме, 08296, Київська область, м. Ірпінь,
смт Ворзель, вул. Окружна, 11.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представника позивача, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Агро
Проджект» про дату та місце розгляду
справи судом повідомлялося належним
чином, участь представників
відповідача у судовому засіданні 02.04.2014
року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про
витребування письмових доказів не
надходило. Крім того, відповідно до
абзацу 3 пункту 3.6 Роз'яснення Президії
Вищого арбітражного суду України від
18.09.1997 року № 02-5/289 із змінами «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України», особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві.

Таким чином, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що ТОВ «Агро
Проджект» про час та місце розгляду
справи повідомлене належним чином,
оскільки ухвала суду апеляційної
інстанції про призначення справи до
розгляду була направлена відповідачу
за адресою яка була зазначена в
позовній заяві та апеляційній скарзі.
При цьому, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити, що під час
розгляду даної справи у суді
апеляційної інстанції, скаржник
звертався до апеляційного
господарського суду з клопотанням про
відкладення розгляду справи. Тобто,
скаржнику було відомо час та місце
розгляду його апеляційної скарги у
даній справі.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
позивача, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

08.08.2011 року між Державним публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
(лізингодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Агро
Проджект» (лізингоодержувач) було
укладено договір фінансового лізингу
№ 10-11-120стз-фл/415, відповідно до умов
якого позивач зобов'язався передати
відповідачу у користування на
визначений договором строк предмет
лізингу, який набувається ним у
власність у постачальника, самостійно
обраного відповідачем, та визначений у
додатку до договору «Найменування,
кількість, ціна і вартість предмета
лізингу», що є специфікацією предмету
лізингу, а відповідач зобов'язався
сплачувати за це лізингові платежі на
умовах договору.

Відповідно до п. 2.2 договору строк
лізингу відраховується з дати
підписання акту приймання-передачі між
сторонами (далі - акт), що укладається у
5-ти автентичних примірниках.

На виконання умов договору, позивач
передав, а відповідач прийняв у
користування майно, що підтверджується
актом приймання-передачі
сільськогосподарської техніки від
12.08.2011 року, який підписаний
повноважними представниками сторін та
постачальника, скріплений печатками та
копія якого міститься в матеріалах
справи.

Згідно з п. 2.3 договору постачальник,
перелік, кількість, ціна, вартість,
строк лізингу, строк передачі і адреси
місця передачі предмета лізингу
встановлюється додатками до договору
«Найменування, кількість, ціна і
вартість предмета лізингу».

Пунктом 3.4.3 договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати лізингові
платежі відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.5 договору відповідач
не має права в односторонньому порядку
на зменшення сум чи затримку сплати
лізингових платежів внаслідок
будь-яких обставин, в тому числі
форс-мажорних.

Згідно з п. 4.1 договору за користування
предметом лізингу відповідач сплачує
позивачу лізингові платежі, що
включають: попередній лізинговий
платіж в частині відшкодування
вартості предмета лізингу в розмірі 10
відсотків його вартості (включаючи
ПДВ), на який не нараховується
лізинговий платіж в частині комісії за
організацію поставки предмета лізингу;
комісію за організацію поставки
предмета лізингу в розмірі 7 відсотків
від невідшкодованої попереднім
лізинговим платежем вартості предмета
лізингу, відповідно до законодавства
України щодо оподаткування податком на
додану вартість; відшкодування
вартості предмету лізингу рівними
частинами за весь термін лізингу від
суми невідшкодованої попереднім
лізинговим платежем вартості предмету
лізингу; комісію за супроводження
договору в розмірі 7 відсотків річних
(без ПДВ) від невідшкодованої
попереднім лізинговим платежем та
черговими платежами вартості предмета
лізингу, відповідно до законодавства
України щодо оподаткування податком на
додану вартість.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
відповідач після укладення договору,
на підставі виставленого позивачем
рахунку, який діє протягом трьох днів,
перераховує на рахунки позивача:
попередній лізинговий платіж в
розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного
договору; комісію за організацію
поставки предмета лізингу в розмірі,
визначеному пунктом 4.1 даного договору.
Комісія за організацію поставки
предмета лізингу сплачується позивачу
не пізніше дати сплати останнього
лізингового платежу або дати передачі
предмету лізингу у власність
відповідачу.

Відповідно до п. 4.3 договору з моменту
підписання акту, відповідач за
користування предметом лізингу
сплачує позивачу чергові лізингові
платежі, що включають: відшкодування
вартості предмету лізингу рівними
частинами за весь термін лізингу від
суми невідшкодованої попереднім
платежем вартості предмету лізингу;
комісію за супроводження договору в
розмірі, визначеному пунктом 4.1 даного
договору.

Черговість сплати лізингових платежів
в частині відшкодування вартості
предмета лізингу та сплати комісії за
супроводження договору кратна шести
місяцям. Термін сплати кожного
лізингового платежу встановлюється
числом дати підписання акту. Перший
лізинговий платіж сплачується через
шість місяців з дати підписання акту,
подальші платежі - через кожні шість
місяців.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що
договір набуває чинності від дати
надходження платежів, визначених та
сплачених згідно п. 4.2 договору, і діє до
закінчення строку лізингу, зазначеного
в додатку до договору «Найменування,
кількість, ціна і вартість предмета
лізингу» та виконання сторонами всіх
зобов'язань за цим договором.

Згідно з п. 4.4 договору розмір
лізингових платежів, їх складових
частин встановлюється додатком до
договору «Графік сплати лізингових
платежів».

Як вбачається з умов договору,
додаткової угоди та доданих позивачем
додатків № 2.1, 4.1,6.1, 8.1, 10.1 (Графік сплати
лізингових платежів), станом на 12.08.2013
року відповідач мав сплатити лізингові
платежі за наступне майно: станки для
відгодівлі в розібраному стані в
комплекті СДВ (160*478,40) в сумі 210113,28 грн.,
станки для опоросу в розібраному стані
в комплекті СДО (16*8167,51) в сумі 89 679, 26
грн., станки для дорощування в
розібраному стані в комплекті СДП
(160*559,73) в сумі 228273,88 грн., станки для
маток групові в розібраному стані в
комплекті СДСГ (100*725,77) в сумі 227684,42 грн.,
станки для маток індивідуальні в
розібраному стані в комплекті СДФС
(21*229,70) в сумі 37711,36 грн. Всього на
загальну суму 793462, 20 грн.

Як зазначає позивач, в порушення умов
договору, зокрема п. 3.4.3, відповідач в
повному обсязі та у встановлений строк
не погасив сплату лізингових платежів,
у зв'язку з чим за останнім утворилась
заборгованість в розмірі 793462,20 грн.

У вересні 2013 року Державне публічне
акціонерне товариство «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
звернулося до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій по договору фінансового
лізингу.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Київської області
від 18.11.2013 року по справі № 911/3724/13
позовні вимоги Державного публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро Проджект» про
стягнення 800 766,40 грн. - задоволено
повністю. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 793 462,20 грн.
заборгованості, 5934,66 грн. пені, 1369,54 грн.
3 % річних та 16015,33 грн. судового збору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення вказаного позову, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК
України зобовязання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачає, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Згідно ч. 1
ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України
лізинг - це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Частина 2 ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачає, що за
договором фінансового лізингу,
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Згідно положень п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про фінансовий лізинг»
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі. Відповідно до ч. 1 ст. 16
вказаного Закону, сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 762 Цивільного кодексу України
визначено, що за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном може
вноситися за вибором сторін у грошовій
або натуральній формі. Форма плати за
користування майном встановлюється
договором найму. Плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач не сплатив
лізингові платежі по договору в
розмірі 793462,20 грн., яка виникла станом
на 12.08.2013 року. Доказів про сплату
заборгованості по договору відповідач,
ні під час розгляду справи у суді
першої інстанції, ні під час розгляду
справи у суді апеляційної інстанції
суду не надав.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає заборгованість ТОВ «Агро
Проджект» у розмірі 793462,20 грн. перед
ДПАТ «НАК «Украгролізинг» є
обґрунтованою та такою, що підлягає
стягненню.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України). Стаття 629 ЦК
України передбачає, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Крім основної суми заборгованості по
лізингових платежах в сумі 793462,20 грн., у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем свого обов'язку за
договором в частині своєчасної оплати
лізингових платежів, позивач просив
суд стягнути з відповідача 5934,66 грн.
пені та 1369,54 грн. 3% річних.

Відповідно до п. 7.1 договору
фінансового лізингу № 10-11-120стз-фл/415
від 08.08.2011 року укладеного між ДПАТ «НАК
«Украгролізинг» та ТОВ «Агро Проджект»
за порушення строків сплати
лізингових платежів відповідач за
кожний календарний день прострочення
від несплаченої суми сплачує позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Згідно з п. 7.7 вказаного договору
нарахування штрафних санкцій за
невиконання грошових зобов'язань
здійснюється на всю несплачену суму і
припиняється тільки в разі виконання
зобов'язання в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Згідно ч. 3
ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Так, здійснивши перевірку правильності
нарахування пені від кожного додатку
окремо (згідно графіку погашення
лізингових платежів) колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
місцевим господарським судом про
стягнення з відповідача за період з
13.08.2013 року по 02.09.2013 року 5934,66 грн. пені.
Розрахунок пені є арифметично вірним,
відповідає вимогам законодавства та
обставинам справи, у зв'язку з чим
підлягає задоволенню в повному обсязі
в розмірі 5934,66 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Так, здійснивши перевірку правильності
нарахування 3% річних за період з 13.08.2013
року по 02.09.2013 року, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає його арифметично вірним та
обґрунтованим, а тому, з відповідача
належить до стягнення на користь
позивача 3% в сумі 1369,54 грн.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про задоволення
позову та стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 793462,20 грн.,
пені у розмірі 5934,66 грн. та 3% річних у
розмірі 1369,54 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції ТОВ «Агро
Проджект» не було подано належних та
переконливих доказів в заперечення
заявленого позову. Судова колегія
звертає увагу, що доводи та заперечення
викладені у апеляційні скарзі ТОВ
«Агро Проджект» на рішення суду першої
інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 18.11.2013 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Агро Проджект» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду Київської області
від 18.11.2013 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Агро
Проджект» на рішення господарського
суду Київської області від 18.11.2013 року у
справі № 911/3724/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 18.11.2013 року у
справі № 911/3724/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3724/13
повернути до господарського суду
Київської області.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 07.04.2014 року