КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. Справа№ 910/1301/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Іоннікової І.А.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання
Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Марковська В.В. - дов. від
20.11.2013 року № 91/2013/11/20-4

від відповідача: Коваленко О.Д. - дов.
від 27.12.2013 року № 056/24-9558

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
„Спецжитлофонд" на рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 року

у справі № 910/1301/14 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" (м. Київ)

до Комунального підприємства з
утримання та експлуатації житлового
фонду спеціального призначення
„Спецжитлофонд" (м. Київ)

про стягнення боргу, неустойки, сум за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання, ціна позову 131
549 грн. 53 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулося Публічне акціонерне
товариство „Київенерго" з позовом до
Комунального підприємства з утримання
та експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
„Спецжитлофонд" про стягнення з
відповідача на користь позивача 121 685
грн. 59 коп. боргу за спожиту теплову
енергію, пені сумою 663 грн. 95 коп.,
інфляційної складової боргу сумою 1 215
грн. 06 коп., 3% річних сумою 7 984 грн. 93 коп.

Рішенням від 26.02.2014 року господарський
суд міста Києва позов задовольнив.
Стягнув з КП „Спецжитлофонд" на
користь ПАТ „Київенерго" 121 685 грн. 59
коп. боргу, 1 215 грн. 06 коп. збитків
внаслідок інфляції за час
прострочення, 7 984 грн. 93 коп. 3% річних з
простроченої суми, 663 грн. 95 коп. пені, 2
630 грн. 99 коп. витрат по оплаті судового
збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
місцевого господарського суду КП
„Спецжитлофонд" звернулося до
апеляційного господарського суду з
клопотанням про поновлення строку та з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року по справі № 910/1301/14
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року КП
„Спецжитлофонд" було відновлено строк
на апеляційне оскарження, його
апеляційна скарга була прийнята до
провадження та призначено розгляд
справи № 910/1301/14 у судовому засіданні за
участю представників сторін.

В судовому засіданні 24.04.2014 року
представник відповідача підтримала
вимоги апеляційної скарги. Представник
позивача проти вимог апеляційної
скарги заперечувала.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова
колегія апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого господарського суду
має бути залишено без змін, виходячи із
наступного.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи
01.05.2001 року Акціонерна
енергопостачальна компанія
„Київенерго" (енергопостачальна
організація) та Комунальне
підприємство з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
„Спецжитлофонд" (абонент) уклали
договір на постачання теплової енергії
у гарячій воді № 8031030, відповідно до
умов якого енергопостачальна
організація зобов'язалася постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
додатком № 1 до цього договору.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків.

Ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу
України визначає, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу
України, за договором постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу одна сторона
(постачальник) зобов'язується надавати
другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 2.3.2 договору від
01.05.2001 року № 8031030 абонент зобов'язався
виконувати умови та порядок оплати, в
обсягах і в терміни, які передбачені в
додатку № 4 до договору.

Згідно з пунктом 8.4 договору від 01.05.2001
року № 8031030 останній вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії не буде письмово заявлено
однією із сторін про його припинення.

Пунктом 5 додатка 4 до договору від
01.05.2001 року № 8031030 передбачено, що
відповідач зобов'язаний щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримувати
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за передній період та
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки повернути у РВТ).

Відповідно до п. 3 додатка 4 до договору
від 01.05.2001 року № 8031030 відповідач
оплачує вартість, використаної
теплової енергії не пізніше 28 числа
поточного місяця.

Відповідно до облікових карток за
період з лютого 2011 року до листопада 2013
року та відомостей обліку споживання
теплової енергії з 01.02.2011 року до 01.12.2013
року відповідачу було поставлено
теплову енергію на загальну суму 504 048
грн. 69 коп.

Відповідач умови договору від 01.05.2001
року № 8031030 належним чином не виконав,
поставлену теплову енергію оплатив
частково на 382 363 грн. 10 коп., внаслідок
чого за період з 01.02.2011 року до 01.12.2013
року у нього виникла заборгованість у
розмірі 121 685 грн. 59 коп.

Як визначено ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України
зазначено, що кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що у даному випадку, за умовами
договору боржником є саме відповідач і
він має зобов'язання вчинити на користь
позивача (кредитора) дії по оплаті
наданих послуг у розмірі 47 969 грн. 27 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Відповідачем жодним чином не було
спростовано наявності основної
заборгованості перед позивачем.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду приходить до висновку, що місцевий
господарський суд правомірно стягнув з
КП „Спецжитлофонд" на користь ПАТ
„Київенерго" 121 685 грн. 59 коп.
заборгованості за поставлену теплову
енергію.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України
встановлюється, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 7 додатку № 4 до
договору від 01.05.2001 року № 8031030 у
випадку несплати теплової енергії до
кінця розрахункового періоду (п. 3 цього
додатку), енергопостачальна
організація нараховує абоненту пеню на
суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за
кожний день прострочення платежу по
день фактичної сплати, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Проте відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України
та ст. 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 року № 543/96-ВР розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, а тому він не може
погодитися з позицією суду щодо
правильності нарахування пені.

Позивач просив суд стягнути на свою
користь пеню у розмірі 663 грн. 95 коп. за
період з грудня 2012 року до квітня 2013
року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру пені та дійшла
висновку, що місцевий господарський
суд правомірно стягнув пеню у розмірі
663 грн. 95 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Відповідно до п. 1.10 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року №
14 за загальним правилом, закріпленим у
ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або
на відсутність вини (ст.ст. 614, 617 ЦК
України чи ст. 218 ГК України).

Позивач просив суд стягнути на свою
користь інфляційні втрати в розмірі 1 215
грн. 06 коп. та 3% річних в розмірі 7 984 грн.
93 коп. за період з березня 2011 року до
листопада 2013 року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зробила
перерахунок розміру інфляційних втрат
та 3 % річних та дійшла висновку, що
місцевий господарський суд правомірно
стягнув інфляційні втрати в розмірі 1 215
грн. 06 коп. та 3% річних в розмірі 7 984 грн.
93 коп.

Також колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що посилання відповідача
про сплату спожитої теплової енергії у
розмірі, що на 175 111 грн. 52 коп. є більшим,
ніж зазначено позивачем, безпідставні,
оскільки оплата в указаному розмірі на
підставі платіжного доручення від
30.08.2011 року № 319 проведена відповідачем
в рахунок погашення боргу, стягнутого
на підставі рішення господарського
суду міста Києва від 18.04.2011 року у
справі № 14/67, який не стосується
предмету заявленого у даній справі
позову.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
а тому відсутні підстави для
скасування рішення господарського
суду.

Колегія суддів вважає, що
господарський суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства з утримання та
експлуатації житлового фонду
спеціального призначення
„Спецжитлофонд" на рішення
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 року по справі № 910/1301/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 26.02.2014 року по справі №
910/1301/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/1301/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
О.М. Гаврилюк

Судді
І.А. Іоннікова

А.Г. Майданевич