ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 917/2422/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Жукової Л.В., Студенця
В.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постанову та на
рішенняХарківського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року
господарського суду Полтавської
області від 19.12.2013 рокуу справі
господарського судуПолтавської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доПублічного акціонерного
товариства "Кременчукгаз" простягнення
113 892,02 грн.в засіданні взяли участь
представники:

- позивача:Єршова С.В.,- відповідача:не
з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ
"НАК "Нафтогаз України") звернулось до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Кременчукгаз"
(далі - ПАТ "Кременчукгаз") про стягнення
94 910,02 грн. - пені та 18 982,00 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо оплати поставленого
позивачем природного газу за договором
на купівлю - продаж природного газу №
1820-21-Н від 30.03.2012 року.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 19.12.2013 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 44 553,91
грн. - пені, 17 858,39 грн. - 3% річних та 2 139,32
грн. - судового збору. В іншій частині в
позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року
рішення місцевого господарського суду
від 19.12.2013 року залишено без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішення, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 19.12.2013 року
скасувати в частині відмови у
стягненні пені в сумі 50 356,12 грн. та в
частині відмови в стягненні 3% річних в
сумі 1 123,61 грн. і прийняти нове рішення,
яким ці позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 30.03.2012 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ
"Кременчукгаз" (покупець) був укладений
договір № 1820-21-Н на купівлю - продаж
природного газу (надалі - договір №
1820-21-Н), відповідно до умов якого,
продавець взяв на себе зобов'язання
передати у власність покупцю у 2012 році
природний газ, а покупець зобов'язався
прийняти та оплатити природний газ на
умовах цього договору. Газ, що
продається за цим договором,
використовується виключно для
подальшої реалізації населенню.

Згідно з п. п. 6.1, 6.2 договору № 1820-21-Н,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 30-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору № 1820-21-Н, у
разі порушення покупцем умов п. п. 6.1, 6.2
цього договору, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та поставив відповідачу у березні -
грудні 2012 року природний газ в обсязі 72
013,035 тис. куб. м на загальну суму 28 224 790,48
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач, в порушення приписів
ст.ст. 525, 526 ЦК України оплатив вартість
отриманого природного газу із
порушенням строків, обумовлених п.6.2
договору.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою,
позивач на підставі ст. 549 ЦК України та
п.7.2 договору нарахував відповідачу 94
910,02 грн. - пені та 18 982,00 грн. - 3% річних,
які суди попередніх інстанцій
задовольнили частково, стягнувши 44 553,91
грн. та 17 858,39 грн. відповідно.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що газ, який постачається
за укладеним договором,
використовується відповідачем
виключно для потреб населення та
бюджетних організацій і установ, які
несвоєчасно вносять оплату за послуги
теплопостачання, у зв'язку з незначним
терміном прострочення оплати наданих
послуг та несвоєчасним бюджетним
фінансуванням.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що сплата, в даному випадку, пені у
повному обсязі зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, бюджетних установ та
інших суб'єктів господарювання, то
колегія суддів погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій щодо зменшення розміру пені.

Вищий господарський суд України, також
погоджується зі здійсненими судами
попередніх інстанцій перерахунками
пені та 3% річних, оскільки позивач
неправомірно в період їх нарахування
включив день оплати наданих послуг та
безпідставно не врахував, що в день
здійснення оплати прострочення
виконання зобов'язання вже було
відсутнє.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та повторюють доводи
апеляційної скарги, які були предметом
ретельного дослідження в суді
апеляційної інстанції і їм дана
належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 ГПК
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого або постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін,
а касаційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року та
рішення господарського суду
Полтавської області від 19.12.2013 року у
справі №917/2422/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець