КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/23395/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
02.04.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року

у справі №910/23395/13 (суддя Домнічева І.О.)

за заявою ОСОБА_2 про скасування
рішення постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10.07.2013 року у третейській справі
№421/13

за позовом публічного акціонерного
товариства «Банк «Морський»

до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 13.02.2014 року господарським
судом міста Києва у справі №910/23395/13
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2
про скасування рішення постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10.07.2013
року у третейській справі №421/13 за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк «Морський» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
господарського суду міста Києва,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 13.02.2014 року у справі №910/23395/13 та
задовольнити заяву про скасування
рішення постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10.07.2013 року у третейській справі
№421/13 в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 року у
справі №910/23395/13 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи у судовому засіданні за
участю представників сторін.

В судовому засіданні представник
відповідача надав свої пояснення, в
яких підтримав доводи, що викладені в
апеляційній скарзі та просив
апеляційну скаргу задовольнити та
скасувати ухвалу господарського суду
міста Києва від 13.02.2014 року та
задовольнити заяву про скасування
рішення постійно діючого третейського
суду при Асоціації українських банків
від 10.07.2013 року у третейській справі
№421/13.

Представник позивача в судовому
засіданні надав свої пояснення та
заперечив проти доводів, які викладені
в апеляційній скарзі, просив ухвалу
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року залишити без змін, а
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - без
задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 122-4 ГПК України
ухвала господарського суду про
скасування рішення третейського суду
або про відмову в його скасуванні може
бути оскаржена у порядку, визначеному
цим Кодексом для оскарження рішення
суду першої інстанції.

Згідно з нормами статті 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, розглянувши
наявні матеріали, заслухавши пояснення
учасників судового процесу,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної господарської справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків №421/13 від 10.07.2013 року
було задоволено позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Банк «Морський» та стягнуто з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованість в розмірі 83 741,69 грн. та
третейський збір в сумі 1 237,42 грн.

Не погоджуючись з зазначеним вище
рішенням, у грудні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
господарського суду міста Києва з
заявою про скасування рішення постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків №421/13 від
10.07.2013 року.

В обґрунтування підстави скасування
рішення третейського суду, заявник у
своїй заяві посилається на те, що склад
третейського суду не відповідав
вимогам статей 16-19 Закону України «Про
третейські суди» та під час розгляду
справи третейським судом було допущено
ряд порушень та заявник була обмежена у
своєму праві приймати участь у судових
засіданнях та висловлювати свою думку,
оскільки вона була повідомлена не
належним чином.

Ухвалою від 13.02.2014 року господарським
судом міста Києва у справі №910/23395/13
відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2
про скасування рішення постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10.07.2013
року у третейській справі №421/13 за
позовом публічного акціонерного
товариства «Банк «Морський» до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

При прийнятті оскаржуваної ухвали,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
у зв'язку з тим, що судом не встановлено
законних підстав для скасування
рішення третейського суду.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
вважає ухвалу господарського суду
міста Києва від 13.02.2014 року законною та
обґрунтованою, виходячи із наступного.

Так, під час розгляду справи
встановлено, що 25.02.2009 року між ВАТ
«Банк «Морський», правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Морський» та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№210209-КЮ.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору, всі
спори, суперечності і вимоги,
врегулювання яких неможливо досягти
шляхом переговорів, підлягають
розгляду в постійно діючому
третейському суді при Асоціації
українських банків, згідно з
регламентом даного третейського суду.
Третейське вирішення спорів,
учасниками яких є сторони цього
договору, здійснюється у складі трьох
суддів. Формування складу третейського
суду у постійно діючому третейському
суді при Асоціації українських банків
здійснюється в порядку, встановленому
регламентом даного третейського суду.

Отже, третейським застереженням, що
укладене між позивачем та відповідачем
у третейській справі №421/13,
передбачений розгляд справи трьома
суддями третейського суду.

За приписами ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про
третейські суди» формування складу
третейського суду в постійно діючому
третейському суді здійснюється в
порядку, встановленому регламентом
третейського суду.

Виходячи з положень ч.ч. 3-6 ст. 17, ч. 3 ст. 47
Регламенту третейського суду, після
реєстрації позовної заяви сторонам
даної справи рекомендованими листами
було запропоновано обрати кожному із
них одного суддю із списку третейських
суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 52 Регламенту постійно
діючого третейського суду при
асоціації українських банків
документи та інші письмові матеріали
направляються за останнім відомим
місцем проживання фізичної особи чи за
юридичною адресою або
місцезнаходженням юридичної особи
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення чи в інший спосіб, що
передбачає отримання доказів доставки
документів та інших письмових
матеріалів адресатові, та вважаються
такими, що отримані в день такої
доставки, навіть якщо на цей час
одержувач за цією адресою не
знаходиться чи не проживає, а про зміну
своєї адреси ним не було повідомлено
іншу сторону належним чином.

З матеріалів третейської справи №421/13
вбачається, що у позовній заяві ПАТ
«Банк «Морський» була зазначена адреса
відповідача, за якою відповідач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію: 96400,
АДРЕСА_1. Також у позовній заяві банком
була зазначена адреса фактичного місця
проживання відповідача: 97407, АДРЕСА_2,
куди останнім направлено позовну заяву
і яка була отримана відповідачем 13.05.2013
року, про що свідчить відмітка на
поштовому повідомленні про вручення
(а.с. 84).

З матеріалів справи видно, що листи на
адресу заявника про обрання складу
суддів були відправлені за відомими
суду адресами заявника (арк. 36-52,
третейська справа №421/13), у тому числі
за адресою: 97400, АДРЕСА_2, за якою сама
ФОП ОСОБА_2 підтверджує отримання
ухвали третейського суду від 25.06.2013
року про порушення провадження у
справі №421/13 (арк. 52, 59-63, третейська
справа №421/13).

Проте відповіді на лист-пропозицію про
обрання суддів від заявника не
надійшло.

Згідно з ч. 4 ст. 17 Регламенту
третейського суду, третейський суддя,
що не був обраний стороною справи,
призначається головою третейського
суду, а третій суддя обирається двома
суддями.

У матеріалах третейської справи наявні
докази призначення судді головою
третейського суду та обрання третього
судді двома суддями (арк. 56-58,
третейська справа №421/13).

Таким чином, на переконання колегії
суддів, ФОП ОСОБА_2, отримавши ухвалу
про порушення провадження у справі
№421/13, мала можливість скористатись
правами, що надані законом стороні у
справі.

Зокрема подавати заперечення на позов
та висловлювати свою думку щодо складу
суду. Однак даним правом ФОП ОСОБА_2 не
скористалась.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що заявник помилково посилається на п. 5
ч. 3 ст. 51 ЗУ «Про третейські суди» як на
підставу для скасування рішення
третейського суду, оскільки ця
підставу для скасування рішення
застосовується у випадках, коли
третейський суд прийняв рішення про
права і обов'язки особи, яка не була
визначена судом стороною справи та не
брала участь у розгляді справи. Законом
України «Про третейські суди» (ч. 2 та ч.
4 ст. 51 цього Закону), як і Господарський
процесуальний кодекс України (ст. 91) з
метою встановлення правил оскарження
та скасування рішення суду розрізняє
поняття сторони у справі та особи, яка
не була визначена судом стороною
справи та не брала участь у розгляді
справи. Заявник був визначений судом
стороною справи та відносно нього
третейський суд мав право приймати
рішення без його участі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
головуючий третейський суддя Мамченко
Ю.В. та третейський суддя Медведєва Н.Г.
не могли розглядати справу у
третейському суді, оскільки розглядали
аналогічну справу №1705/10 у якій суддям
був заявлений відвід, а рішення у
справі №1705/10 було скасовано
господарським судом, судова колегія
апеляційного господарського суду
вважає необґрунтованими та
безпідставними виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом апеляційної
інстанції, позивач - ПАТ Банк
«Морський» дійсно звертався до
третейського суду з аналогічним
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором №210209-КЮ від
25.02.2009 року та його позов було
задоволено (головуючого третейського
судді Лобач О.М., третейських суддів
Медведєвої Н.Г. та Мамченко Ю.В.). Проте,
у вересні 2011 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду
з заявою про скасування рішення
постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 06.05.2011
року у третейській справі №1705/10.

Рішенням господарського суду міста
Києва у справі №45/152 від 22.08.2011 року в
задоволенні заяви відмовлено повністю.
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.10.2011
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва по справі №45/152 від
22.08.2011 року залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду
України від 11.01.2012 року рішення
господарського суду м. Києва від 22.08.2011
року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
18.10.2011 року скасовано, а справу №45/152
передано на новий розгляд до
господарського суду м. Києва. При
новому розгляді ухвалою
господарського суду міста Києва від
14.03.2012 року у справі №45/152-52/39-2012 заяву
відповідача про скасування рішення
постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 06.05.2011
року у третейській справі №1705/10
задоволено. Рішення третейського суду
при Асоціації українських банків від
06.05.2011 року у третейській справі №1705/10
(головуючий третейський суддя Лобач
О.М., третейські судді Медведєва Н.Г. та
Мамченко Ю.В.) за позовом ПАТ Банк
«Морський» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення
232 364,44 грн. - скасовано.

ПАТ Банк «Морський» звернувся до
третейського суду при асоціації
українських банків з новим позовом до
ФОП ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості (справа №421/13).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
третейські суди» третейський суддя не
може брати участі у розгляді справи, а
після його призначення чи обрання
підлягає відводу чи самовідводу: якщо
він особисто чи опосередковано
заінтересований у результаті розгляду
справи; якщо він є родичем однієї із
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, або перебуває з цими
особами чи сторонами в особливих
стосунках; на його прохання або за
спільним рішенням сторін; у разі
встановлення стороною обставин, які
дають їй підстави вважати упередженим
або необ'єктивним ставлення
третейського судді до справи, про яке
сторона дізналася після його обрання
чи призначення; у разі тривалого, більш
як один місяць від дня призначення чи
обрання, невиконання ним обов'язків
третейського судді у конкретній
справі; у разі виявлення
невідповідності третейського судді
вимогам, встановленим статтею 18 цього
Закону; якщо третейський суддя бере
участь у вирішенні спору, який прямо чи
опосередковано пов'язаний з виконанням
ним службових повноважень, наданих
державою.

Жодна особа не може бути третейським
суддею у справі, в якій вона раніше
брала участь як третейський суддя, але
була відведена чи заявила самовідвід,
як сторона, представник сторони або в
будь-якій іншій якості.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
третейські суди» третейський суд
утворюється та діє на принципах: 1)
законності; 2) незалежності третейських
суддів та підкорення їх тільки
законові; 3) рівності всіх учасників
третейського розгляду перед законом і
третейським судом; 4) змагальності
сторін, свободи в наданні ними
третейському суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості; 5) обов'язковості для
сторін рішень третейського суду; 6)
добровільності утворення третейського
суду; 7) добровільної згоди третейських
суддів на їхнє призначення чи обрання у
конкретній справі; 8) арбітрування; 9)
самоврядування третейських суддів; 10)
всебічності, повноти та об'єктивності
вирішення спорів; 11) сприяння сторонам
у досягненні ними мирової угоди на
будь-якій стадії третейського
розгляду.

Таким чином, Законом України «Про
третейські суди» не зазначено та не
передбачено неможливість третейського
судді брати участь у інших аналогічних
справах в яких третейські судді
приймали участь при прийнятті рішення
та яке скасовувалося компетентним
судом.

Аналізуючи Закон України «Про
третейські суди» можна зробити
висновок про те, якщо судді
третейського суду не заявили
самовідвід у справі №421/13 то цим
зазначили, що не зацікавлені у розгляді
даної справи. Колегія суддів звертає
увагу, що третейський суд при розгляді
третейських справ керується Законом
України «Про третейські суди», а не
господарським процесуальним кодексом
України в якому чітко передбачено,
недопустимість судді у розгляді справи
рішення яке було скасоване (саме
рішення у одній і тій самій справі), а не
у різних справах, як у даному випадку.

Аналогічну оцінку зазначеним вище
фактам було надано також у постанові
Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2013 року у
справі №910/16567/13.

Крім того, твердження скаржника про те,
що судом не було взято до уваги
телеграму, яка надійшла 10.07.2013 року, про
відкладення розгляду справи судом до
уваги не приймається, оскільки заявник
була вчасно та належним чином
повідомлена про розгляд справи та не
позбавлена була можливості
уповноважити іншу особу на розгляд
третейської справи №421/13.

Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про третейські
суди» та статті 122-5 ГПК України, рішення
третейського суду може бути скасовано
у разі, якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом
недійсною;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участь у справі.

Враховуючи наведені вище обставини
справи, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про відсутність законних підстав для
скасування рішення третейського суду у
зв'язку з чим заява ОСОБА_2 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 10.07.2013 року у
третейській справі №421/13 за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Морський» до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задоволенню не
підлягає.

Отже, доводи на які посилається
апелянт, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції, а тому не
можуть бути підставою для скасування
ухвали господарського суду міста Києва
від 13.02.2014 року у справі №910/23395/13.

Беручи до уваги те, що відповідно до
фактичних матеріалів справи судом
першої інстанції обґрунтовано і
правильно застосовані норми
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 слід
залишити без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року у справі №910/23395/13 залишити
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 року у справі №910/23395/13 залишити
без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
міста Києва від 13.02.2014 року у справі
№910/23395/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/23395/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук