ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.Справа № 915/219/13-гОдеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Мирошниченко М.А., Головея В.М.

при секретарі судового засідання:
Ляшенко М.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Павленко І.В. - за
дорученням

від відповідача: Петровський Д.О. - за
дорученням

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"

на рішення господарського суду
Миколаївської області

від 27 січня 2014 року

у справі № 915/219/13-г

за позовом Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі філії "Дельта-Лоцман"
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон"

про стягнення 282224 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИЛА:

04.02.2013 р. Державне підприємство
"Дельта-Лоцман" правонаступником якого
є ДП "Адміністрація морських портів
України" в особі філії ДП "Дельта-лоцман
(далі позивач, ДП) звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське підприємство
"НІБУЛОН" (далі відповідач, ТОВ) про
стягнення з останнього на свою користь
заборгованості в сумі 222.153 грн. 90 коп., в
тому числі: 153.619 грн. заборгованості з
канального збору, 67126 грн. 95 коп.
заборгованості за послуги служби
регулювання руху суден, 1007 грн. 55 коп. - 3%
річних та 400 грн. 33 коп. - інфляційних
витрат.

У відзиві на позов відповідач
позовні вимоги вважав
необґрунтованими посилаючись на те, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 19.04.2013 р., яке
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 30.07.2013 р.
залишено без змін, позовні вимоги ДП
були задоволені частково та з
відповідача на користь позивача
стягнуто: 67.126 грн. 95 коп. - боргу з оплати
збору за надані послуги служб
регулювання руху суден, в решті частині
позову - відмовлено.

Постановою Вищого
господарського суду України від 12.11.2013
р. вищевказані судові рішення
скасовані, а справу направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заявою від 27.01.2014 р. позивач
уточнив свої позовні вимоги та
остаточно просив суд стягнути з ТОВ на
свою користь: 190495 грн. 79 коп. -
заборгованості з оплати канального
збору, 90039 грн. 18 коп. - заборгованості за
послуги служби регулювання руху суден
та 1.689 грн. 59 коп. - 3% річних, а всього 280.535
грн. 04 коп.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 27.01.2014 р.
(суддя Бритавська Ю.С.) уточнені
позивачем позовні вимоги задоволені у
повному обсязі та з відповідача на
користь ДП стягнуто: 280.535 грн. 04 коп. -
заборгованості, 1689 грн. 59 коп. - 3% річних
та 5644 грн. 49 коп. - понесених позивачем
витрат на сплату судового збору за
подання позову.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач під час здійснення
вантажних комерційних рейсів суден
(барж та буксирів), що належать
останньому не здійснив своєчасну та
повну оплату канального збору та збору
та послуги служби регулювання руху
суден, нарахованих за проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
протягом вересня-грудня 2012 р. та
травня-червня 2013 р., внаслідок чого має
борг перед позивачем по оплаті
канального збору в сумі 190495 грн. 79 коп.
та борг по оплаті за послуги служб
регулювання руху суден в сумі 90039 грн. 18
коп., а всього на загальну суму 280.535 грн.
04 коп., а тому повинний сплатити не лише
зазначену суму боргу а ще й 1689 грн. 59
коп. - 3% річних, а також відшкодувати
понесені судові витрати на сплату
судового збору за подання позову.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення місцевого суду
скасувати, оскільки воно не відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, ухвалено з порушеннями норм
матеріального права та постановити
нове рішення яким відмовити у
задоволені позову у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що
позивач не є морським портом, тому не
має права отримувати канальний збір.
Буксири відповідача не здійснювали
вантажних комерційних рейсів, а тому
були звільнені від сплати канального
збору. Судом не враховано, що судна з
приводу яких заявлено позов, мають
осадку (заглиблення) до 4,0 м, а отже
рухалися за бровками каналу, а в сам
канал не заходили. Надані позивачем
докази - інформація Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
„Дельта-лоцман" не є належними
доказами. Позивачем не доведено
правових підстав, які б свідчили про
обов'язок відповідача сплачувати
позивачеві канальний збір та збору за
послуги СРРС. Крім цього, апелянт
зазначив, що позивачем не доведено
отримання відповідачем рахунків
позивача, внаслідок чого підстави для
задоволення позову - відсутні.

В судовому засіданні
представник скаржника доводи
апеляційної скарги підтримав.

У відзиві на апеляційну скаргу
позивач просить рішення місцевого суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. В судовому засіданні
представник позивача доводи відзиву на
апеляційну скаргу підтримав.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи і правильно встановлено судом
першої інстанції на протязі
вересня-грудня 2012 р. та травня-червня 2013
р. судна (баржі та буксири), що належать
відповідачеві, проходили
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
під час здійснення вантажних
комерційних рейсів, за що, відповідно
до вимог чинного законодавства, ДП
підставне був нарахований ТОВ
канальний збір. Під час проходження
каналом цим суднам надавались послуги
служби регулювання руху суден, за що
стягується збір за послуги служби
регулювання руху суден.

Факт проходження суднами
відповідача каналом та надання
відповідачу послуг підтверджується
наявними в матеріалах справи
квитанціями СРРС, виписками та копіями
з вахтового журналу, записами
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден, поясненнями сторін.

На оплату нарахованих зборів
позивач виставив відповідачу рахунки,
а саме: №ДЕ-03906 від 30.09.2012 р., №ДЕ-03926 від
30.09.2012 р., №ДЕ-03927 від 30.09.2012 р. , №ДЕ-03928
від 30.09.2012 р., №ДЕ-03930 від 30.09.2012 р.,
№ДЕ-03931 від 30.09.2012 р., №ДЕ-03948 від 30.09.2012
р., №ДЕ-04437 від 31.10.2012 р., №ДЕ-04438 від
31.10.2012 р., №ДЕ-04439 від 31.10.2012 р., №ДЕ-04440
від 31.10.2012 р., №ДЕ-04442 від 31.10.2012 р.,
№ДЕ-04443 від 31.10.2012 р., №ДЕ-04444 від 31.10.2012
р., №ДЕ-04445 від 31.10.2012 р., №ДЕ-04458 від
31.10.2012 р., №ДЕ-04459 від 31.10.2012 р., №ДЕ-04460
від 31.10.2012 р., №ДЕ-04461 від 31.10.2012 р.,
№ДЕ-04467 від 30.11.2012 р., №ДЕ-04468 від 30.11.2012
р., №ДЕ-04469 від 30.11.2012 р., №ДЕ-04470 від
30.11.2012 р., №ДЕ-04471 від 30.11.2012 р., №ДЕ-04921
від 30.11.2012 р., №ДЕ-04929 від 30.11.2012 р.,
№ДЕ-05132 від 14.12.2012 р., №ДЕ-05135 від 14.12.2012
р., №ДЕ-05136 від 14.12.2012 р., №ДЕ-05137 від
14.12.2012 р., №ДЕ-05220 від 25.12.2012 р., №ДЕ-05322
від 28.12.2012 р., №ДЕ-05324 від 28.12.2012 р.,
№ДЕ-05370 від 31.12.2012 р., № ДЕ-05371 від 31.12.2012
р., №ДЕ-05373 від 31.12.2012 р., №ДЕ-05374 від
31.12.2012 р. на загальну суму 220. 746 грн. 02
коп. та відповідно рахунки №ДЕ-01694 від
28.05.2013 р., №ДЕ-01695 від 28.05.2013 р., №ДЕ-01696
від 28.05.2013 р., №ДЕ-01697 від 28.05.2013 р.,
№ДЕ-01708 від 29.05.2013 р., №ДЕ-01709 від 29.05.2013
р., №ДЕ-01710 від 29.05.2013 р., №ДЕ-01711 від
29.05.2013 р., №ДЕ-01712 від 29.05.2013 р., №ДЕ-01793
від 31.05.2013 р., №ДЕ-01794 від 31.05.2013 р.,
№ДЕ-01798 від 31.05.2013 р., №ДЕ-01799 від 31.05.2013
р., №ДЕ-01800 від 31.05.2013 р., №ДЕ-01801 від
31.05.2013 р., №ДЕ-01802 від 31.05.2013 р., №ДЕ-01803
від 31.05.2013 р., №ДЕ-01804 від 31.05.2013 р.,
№ДЕ-01805 від 31.05.2013 р., №ДЕ-01806 від 31.05.2013
р., №ДЕ-02020 від 12.06.2013 р., №ДЕ-02030 від
12.06.2013 р., №ДЕ-02031 від 12.06.2013 р., №ДЕ-02032
від 12.06.2013 р., №ДЕ-02035 від 12.06.2013 р.,
№ДЕ-02038 від 12.06.2013 р., №ДЕ-02039 від 12.06.2013
р., №ДЕ-02040 від 12.06.2013 р., №ДЕ-02041 від
12.06.2013 р. на суму 59.789 грн. 02 коп.. а всього
на загальну суму 280.535 грн. 04 коп.

Вищезазначені рахунки
рекомендованими листами були
направлені на адресу відповідача та
отриманні останнім, що підтверджується
зворотними повідомленнями про
отримання названої поштової
кореспонденції.

Оскільки, вказані рахунки
відповідачем оплачені не були, то ДП
направив відповідачеві претензії від
22.11.2012 р., від 26.12.2012р., від 22.01.2013р., від
22.07.2013 р., від 30.08.2013р., від 16.09.2013р., від
05.11.2013р., які були залишені останнім без
відповіді та задоволення, що і стало
підставою для звернення позивача до
господарського суду з відповідним
позовом.

Таким чином предметом спору в
даному випадку є розрахунки за послуги
служби регулювання руху суден та
справляння канального збору.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 3 Кодексу
торговельного мореплавства України
(далі - КТМ України) держава здійснює
регулювання торговельного
мореплавства через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сферах морського і
річкового транспорту, інші центральні
органи виконавчої влади та національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері транспорту. Згідно
з цим Кодексом, іншими актами
законодавства та міжнародними
договорами України центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
транспорту, в межах своїх повноважень
за участю заінтересованих центральних
органів виконавчої влади розробляє та
затверджує нормативні документи з
питань торговельного мореплавства,
інструкції, правила перевезень
вантажів, пасажирів, пошти і багажу,
правила перевезень у прямому змішаному
та прямому водному сполученні, які є
обов'язковими для всіх юридичних та
фізичних осіб.

Згідно зі ст. 4 КТМ України до
цивільних, адміністративних,
господарських та інших правовідносин,
що виникають із торговельного
мореплавства і не врегульовані цим
Кодексом, відповідно застосовуються
правила цивільного, адміністративного,
господарського та іншого
законодавства України.

Статтею 84 КТМ України
встановлено, що у морському порту
справляються такі цільові портові
збори: корабельний, причальний,
якірний, канальний, маяковий,
вантажний, адміністративний та
санітарний. Інші види зборів можуть
встановлюватися законодавчими актами
України. Розмір портових зборів
установлюється Кабінетом Міністрів
України. Використання портових зборів
допускається виключно за їх цільовим
призначенням.

Розмір портових зборів
встановлений Положенням про портові
збори, відповідно до якого портові
збори (корабельний, канальний,
маяковий, причальний, якірний,
адміністративний та санітарний)
справляються у морських портах із
суден зазначених груп і плавучих
споруд, що плавають під Державним
прапором України та іноземним
прапором.

У відповідності до п.18 Положення
про портові збори нарахування
канального збору здійснюється за кожне
проходження каналу судном в один
кінець і кожне проходження каналу
судном транзитом в один кінець за 1 куб.
метр об'єму судна за відповідними
ставками.

Згідно з Приміткою 2 до п.18
Положення про портові збори за
проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманського і
Херсонського морського каналу без
заходження в морські порти (причали)
канальний збір сплачується суднами за
визначеними ставками відповідно
державному підприємству
"Дельта-лоцман" та морським
торговельним портам Миколаїв і Херсон
у розмірах, установлених для портів
Миколаїв (морський) і Херсон (морський).

Відповідно до Примітки 2 до п.1
Положення про портові збори судна груп
В (буксири та баржі), Д та Е, що виконують
комерційні вантажні рейси, належать до
групи А.

У відповідності до Примітки 3 до
п.18 Положення про портові збори для
суден, що згідно з обмірним свідоцтвом
з повним вантажем мають осадку не більш
як 4,5 метра, ставки канального збору
застосовуються з коефіцієнтом 0,38, крім
Білгород-Дністровського порту, каналу
Прорва, підхідного каналу порту заводу
"Азовсталь".

Пунктом 1 наказу Міністерства
транспорту України "Про забезпечення
лоцманського проведення і регулювання
руху суден у територіальних,
внутрішніх водах та на внутрішніх
водних шляхах України" № 312 від 15.04.2004 р.
покладено на державне підприємство
"Дельта-лоцман" з 00 годин 00 хвилин 01.05.2004
р. функції з забезпечення лоцманського
проведення та регулювання руху суден
на судноплавних шляхах у
територіальних водах, на фарватерах,
каналах, на акваторіях, підхідних
каналах, внутрішніх і зовнішніх рейдах
портів та терміналів усіх форм
власності за рахунок зборів за послуги
лоцманських служб і постів (служб)
регулювання руху суден.

Відповідно до паспорту
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу
Бузько-Дніпровсько-лиманський канал
слугує для підходу до Очаківського
портопункту, Очаківського морського
рибного порту, Дніпро-Бузького порту,
порту Ніка-Тера, спеціалізованому
порту Октябрьськ, Миколаївському
річковому і морським торговельним
портам, терміналу НІБУЛОН,
Херсонському морському та річковому
портам. Траса каналу проходить по
Дніпро-Бузькому лиману та річці
Південний Буг. Характерною рисою цього
є його мілководність.

Зі змісту п.3.1.18 Правил плавання
вбачається, що на колінах
Бузько-Дніпровсько-лиманського каналу
є ділянки, на яких зони забровкового
плавання взагалі відсутні, окрім того,
зони забровкового плавання на різних
колінах каналу знаходяться то справа,
то зліва.

Згідно з п.3.1.19 Правил плавання
на ділянках каналу, де зони
забровкового плавання відсутні, судна
зобов'язані рухатись каналом.

Таким чином, судна відповідача
при здійсненні ними перевезень до/від
портів Херсонського регіону, не
зважаючи на осадку цих суден, за
будь-яких яких умов рухались каналом.

За проходження каналом
відповідно до п.18 Положення про портові
збори нараховується канальний збір.

При цьому, нарахування
канального збору не ставиться в
залежність від того, чи йшло судно
каналом весь час, чи частково, чи
пересікало його один або кілька разів.
Канальний збір нараховується з 1 куб м.
об'єму судна за визначеними ставками.

Ці висновки ґрунтуються на
матеріалах справи, нормах чинного
законодавства України та сформованій
судовій практиці, зокрема, постановах
Вищого господарського суду України від
19.08.2013 р. у справі №17/212/10, від 01.10.2013 р. у
справі №5024/1862/2011 та від 19.11.2013 р. у
справі №923/89/13-г.

Водночас колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду про те, що судна відповідача, які
проходили каналом, відносяться до
групи А з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач є підприємством, яке
здійснює діяльність, спрямовану на
виготовлення та реалізацію продукції
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Зазначене підприємство
спеціалізується на продажі зернової
продукції. Відповідно до п. 2 ст. 3 ГК
України господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Таким чином, відповідач
здійснює комерційну господарську
діяльність (господарська діяльність з
метою одержання прибутку).

Відповідно до п. 1 Положення про
портові збори до групи А віднесено
вантажні судна, що заходять у порти для
виконання вантажних операцій, та
плавучі споруди.

Як вбачається з матеріалів
справи відповідачем здійснювались
перевезення зернових культур,
закуплених у третіх осіб, у зв'язку з
чим місцевий суд дійшов до
правомірного висновку про те, що
суднами відповідача здійснювались
вантажно-комерційні рейси, а тому такі
судна відносяться до групи А, а не до
окремих об'єктів групи В.

Відповідачем не надано доказів
того, що зазначені обсяги зернових
культур було перевезено ним для
власного споживання та не надано
доказів що його буксири здійснювали
рейси не пов'язані зі здійсненням
комерційної діяльності підприємства
відповідача.

Крім того, відповідно до ст. 138
Податкового кодексу України до складу
витрат, що враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку, входять
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг: у
тому числі і витрати на
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
підприємства.

Зазначена норма Податкового
кодексу надає підстави вважати, що
транспортування готової продукції
(товарів) між складами підрозділів
відповідача є одною із складових
господарської діяльності зазначеного
підприємства з метою реалізації
продукції (з метою отримання прибутку)
та зазначене переміщення не можна
вважати некомерційною діяльністю.

Аналогічна правова позиція
викладена і у постановах Вищого
господарського суду України від 19.08.2013
р. у справі №17/212/10, від 01.10.2013 р. у справі
№5024/1862/2011 та від 19.11.2013 р. у справі
№923/89/13-г.

Будь-яких інших доказів, які б
спростовували вищенаведене, матеріали
справи не містять та їх, всупереч
вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником
суду не надано.

Посилання скаржника на п.20
Положення про портові збори, згідно з
яким судна груп В, Д та Е, а також судна
групи Г (крім барж), що проходять
каналом Прорва, звільняються від
сплати канального збору є
необґрунтованими та правомірно не
прийняті місцевим судом до уваги,
оскільки позивачем нарахований
відповідачу канальний збір за
проходження саме
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом,
а не каналом Прорва.

За таких обставин, колегія
суддів цілком погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 190.495 грн. 79 коп. боргу по
оплаті канального збору, внаслідок
чого протилежні твердження скаржника
не можуть бути прийняті до уваги.

Щодо позовних вимог про
стягнення боргу за послуги служби
регулювання руху суден колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 115 КТМ України
із суден, що користуються послугами
служби регулювання руху суден,
справляється збір, порядок справляння
і розмір якого встановлюються
центральним органом виконавчої влади в
галузі транспорту за погодженням з
центральним органом виконавчої влади з
питань економічної політики.

Відповідно до п. 4.1 Типового
положення про службу регулювання руху
суден, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.2011 р. №340, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.06.2001р.
за №545/, СРРС створюються для надання
послуг з регулювання руху суден, які
перебувають у зоні дії СРРС, з метою
забезпечення безпеки мореплавства,
ефективності судноплавства, охорони
людського життя на морі, запобігання
забрудненню довкілля з суден.

За п. 3.6 цього Положення
утримання СРРС здійснюється за рахунок
коштів від збору за послуги СРРС.

Згідно п. 1 наказу Міністерства
транспорту України від 15.04.2004 р. № 312
"Про забезпечення лоцманського
проведення і регулювання руху суден у
територіальних, внутрішніх водах та на
внутрішніх водних шляхах України" саме
на державне підприємство
"Дельта-лоцман" покладено з 00 годин 00
хвилин 01.05.2004 функції з забезпечення
лоцманського проведення та
регулювання руху суден на судноплавних
шляхах у територіальних водах, на
фарватерах, каналах, на акваторіях,
підхідних каналах, внутрішніх і
зовнішніх рейдах портів та терміналів
усіх форм власності за рахунок зборів
за послуги лоцманських служб і постів
(служб) регулювання руху суден.

Згідно з п. 2.2.2 Правил плавання у
районі дії Правил рух суден цілодобово
регулюється службою регулювання руху
суден ДП "Дельта-Лоцман", до складу якої
входять: ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Іллічівськ", "Одеса", "Южний", "Очаків" та
"Широка Балка". Рух суден у зоні дії
ЦРРС/ПРРС, вхід до зони дії, постановка
на якір, зняття з якоря, відхід від
причалу виконуються суднами тільки з
дозволу відповідного ЦРРС/ПРРС. Дозвіл
повинен бути отриманий не менш ніж за 30
хвилин до початку зазначеної дії.
Дозвіл анулюється і повинен бути
одержаний знову, якщо судно не почне
зазначені дії протягом 30 хвилин.

Пунктом 2.3.1 Правил плавання
встановлено, що кожне судно за 30 хвилин
до входу в район дії Правил повинно
встановити радіозв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС (канали зв'язку і позивні ПРРС
та МЛС зазначені в додатку 2, канали
зв'язку з портами, портпунктами, ІДПН - у
додатку 3). Судна осадкою до 4,0 м,
капітани яких мають право на плавання
без лоцмана, які прямують до БДЛК по
РШ-59 та РШ-2, повинні завчасно
встановити радіозв'язок з ПРРС "Очаків"
та повідомити прізвище капітана.

Пунктом 1.3 Правил плавання
визначено, що послуги СРРС це
інформаційні послуги, навігаційна
допомога (радіолокаційне проведення),
радіолокаційний контроль за рухом та
стоянкою суден на якорі, організація
руху та регулювання руху суден.

Відповідно до п. п. 2.2.8, 2.2.3 Правил
плавання ЦРРС/ПРРС надають суднам такі
послуги: інформаційне обслуговування,
надання навігаційної допомоги
(радіолокаційне проведення),
регулювання руху суден. ЦРРС/ПРРС
зобов'язані надавати суднам
інформацію, рекомендації, вказівки
щодо безпеки судноплавства та
регулювання руху суден. Для кораблів і
суден Військово-Морських Сил Збройних
Сил України послуги ЦРРС/ПРРС у
північно-західній частині Чорного
моря, Бузько-Дніпровсько-лиманському
та Херсонському морському каналах
надаються безкоштовно. Усі судна, які
проходять через зони дії ЦРРС/ПРРС,
зобов'язані отримувати інформацію,
виконувати рекомендації та вказівки
ЦРРС/ПРРС.

У відповідності до п. п. 2.4.1, 2.4.2
Правил плавання ЦРРС/ПРРС здійснюють
такі види обслуговування:

а) радіолокаційний контроль за
безпекою судноплавства, а також за
місцезнаходженням суден на якірних
місцях в очікуванні транзитного
проходу або проведення
перевантажувальних операцій;

б) регулювання руху суден;

в) радіолокаційне проведення суден
(надання навігаційної допомоги);

г) надання допомоги суднам під час
аварійно-рятувальних операцій;

ґ) інформування про рух суден, стан
засобів навігаційного облаштування,
гідрометеорологічні умови та інші
фактори, що впливають на безпеку
судноплавства;

д) надання суднам та стороннім
організаціям навігаційної та
комерційної інформації.
Радіолокаційний контроль за рухом
суден та стоянкою суден на якорі
здійснюється постійно.

У п. 3.2 Правил плавання визначена
організація руху суден на БДЛК і ХМК у
зоні дії РС РРС Дніпро-Бузького
регіону.

Так, відповідно до п. п. 3.2.1, 3.2.7
Правил плавання регіональна служба
регулювання руху суден Дніпро-Бузького
регіону ДП "Дельта-лоцман" організовує
суднопотік у зоні своєї дії шляхом
завчасного планування руху суден.
Кожне судно, яке прямує до БДЛК і/або
ХМК, повинно одержати дозвіл на
плавання в зоні дії РС РРС. Зона дії РС
РРС поділяється на сектори, які
закріплені за ЦРРС "Руська Коса", ПРРС
"Очаків" і "Широка Балка", що входять до
її складу. Судна, що постійно
здійснюють плавання в межах зони дії РС
РРС (буксири місцевого базування, судна
портового флоту портів регіону, судна
днопоглиблювальних караванів, що
ведуть роботи в зоні дії РС РРС та ін.),
подають заявку на рух не менш, ніж за 30
хвилин до передбачуваного часу початку
руху на робочому каналі радіозв'язку
ЦРРС/ПРРС, у зоні дії якого вони
перебувають.

Згідно п. 2.4.7 Правил плавання
радіообмін ЦРРС/ПРРС із суднами, а
також поточні навігаційні обставини
документально фіксуються.

Вищевикладене свідчить про те,
що регулювання руху суден здійснюється
з метою забезпечення безпеки
судноплавства, під якою розуміється
збереження людського здоров'я і життя,
довкілля та майна на морі й на
внутрішніх водних шляхах; відсутність
неприпустимого ризику, пов'язаного з
загибеллю або травмуванням людей,
заподіянням шкоди довкіллю або
матеріальних збитків. Отже,
проходження судном в зоні дії Правил
плавання є неможливим без користування
послугами служби регулювання руху
суден.

Надання позивачем послуг служб
регулювання руху суден
підтверджується квитанціями СРРС,
виписками та копіями з вахтового
журналу, записами радіолокаційного
контролю за рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", виписками з
радіопереговорів між ЦРРС та
капітанами суден, з яких вбачається, що
судна відповідача користувались
послугами СРРС.

З аналізу п. п. 2.3.1. та 3.2.7. Правил
плавання слідує, що вихід капітана
судна на зв'язок з відповідним
ЦРРС/ПРРС вважається поданням заявки
на рух судна та є доказом того, що судно
користується послугами СРРС.

Також, на виконання вимог п. 2.4.7.
Правил плавання позивачем на
підтвердження обставин того, що судна
відповідача рухались саме каналом, до
матеріалів справи надані відтворення
записів радіолокаційного контролю за
рухом суден відповідача
Автоматизованої інформаційної
обчислювальної системи підтримки
регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор" з яких видно
траєкторію руху суден.

На підставі цих даних,
походження яких, за вірною оцінкою суду
першої інстанції, не є сумнівним, факти
надання позивачем відповідачу послуг
служби регулювання руху суден судом
правомірно визнані доведеними.

Враховуючи вищевикладене та
приймаючи до уваги наявні в матеріалах
справи документи, в т.ч. записи
радіолокаційного контролю за рухом
суден відповідача Автоматизованої
інформаційної обчислювальної системи
підтримки регулювання руху суден
"Дельта-Навігатор", місцевий суд дійшов
до правомірного висновку про те, що
судна відповідача, здійснюючи рух по
Бузько-Дніпровсько-лиманському каналу,
дійсно користувались послугами СРРС,
які надавались позивачем та за умовами
законодавства вказані послуги мають
бути оплачені за встановленими
ставками.

Ці висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на нормах
чинного законодавства, матеріалах
справи та сформованій судовій
практиці, зокрема, постановах Вищого
господарського суду України від 19.08.2013
р. у справі №17/212/10, від 01.10.2013 р. у справі
№5024/1862/2011 та від 19.11.2013 р. у справі
№923/89/13-г.

За таких обставин, колегія
суддів цілком погоджується з
висновками суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з ТОВ на користь ДП 90.039 грн. 18
коп. боргу за надані послуги служби
регулювання руху суден.

Таким чином, сума загального
боргу у відповідача перед позивачем по
оплаті канального збору та збору за
послуги служб регулювання руху суден
складає 280.535 грн. 04 коп.
(190495,79+90039,18=280535,04).

Колегія суддів вважає хибними
доводи апелянта щодо недоведеності
позивачем наявності підстав для
покладення на відповідача обов'язку
сплачувати канальний збір та послуги
СРРС, виходячи з наступного.

Оскільки, судна відповідача
здійснювали проходження
Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом
під час здійснення комерційних рейсів,
то відповідач зобов'язаний сплатити
канальний збір. При цьому обов'язок
сплати канальних зборів не регулюється
договірними відносинами і не ставиться
в залежність від їх існування.

Портові збори є обов'язковими
цільовими платежами, встановленими
законодавством і обов'язок з їх оплати
відповідно до ст. 174 ГК України, ст.ст. 1,
3, 84 КТМ України виникає безпосередньо
із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
діяльність з торгового мореплавства на
підставі фактів проходження судном
каналом.

Що ж стосується послуг СРРС, то
вони надаються з єдиною метою -
забезпечення безпеки судноплавства,
під якою розуміється збереження
людського здоров'я і життя, довкілля та
майна на морі й на внутрішніх водних
шляхах; відсутність неприпустимого
ризику, пов'язаного із загибеллю або
травмуванням людей, заподіянням шкоди
довкіллю або матеріальних збитків.
Відтак, для сплати канального збору та
послуг СРРС встановлена обов'язковість
їх сплати та не потрібно укладати
окремі договори, а достатньо
підтвердженого документально факту
проходження судами відповідача каналу
та користування послугами служби СРРС,
що й було правомірно встановлено
місцевим судом в ході розгляду справи
по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом, внаслідок чого
місцевий суд правомірно стягнув з
відповідача на користь позивача 1.689
грн. 59 коп. - 3% річних та здійснений
останнім розрахунок 3% річних
перевірений як місцевим, так і
апеляційним судом та є правильним та
вірним, а крім того не спростований
відповідачем відповідним розрахунком
ані в цілому, ані за його складовими.

Судові витрати по справі
правильно, відповідно до вимог ст. ст. 44,
49 ГПК України, покладені судом першої
інстанції на відповідача.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що рішення
місцевого суду прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101-
105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 27 січня 2014
року у справі № 915/219/13-г - залишити без
змін, а апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
сільськогосподарського підприємства
"Нібулон" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 17.04.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Мирошниченко М.А.

Головей В.М.