ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
У Х В А Л А

"11" квітня 2014 р.
Справа № 911/1224/14

Суддя Лутак Т.В., розглянувши

заяву боржникаТовариства з обмеженою
відповідальністю «Теофорт Україна»
про порушення справи про банкрутство

встановила:

До господарського суду Київської
області надійшла заява боржника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Теофорт Україна»
вих. № 04/04-14 від 04.04.2014 р. (вх. № 1310/14 від
07.04.2014 р.) про порушення справи про
банкрутство в порядку ст. 95 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Дослідивши матеріали заяви про
порушення справи про банкрутство, суд
дійшов висновку, що зазначена заява не
може бути прийнята судом до розгляд з
підстав невідповідності її вимогам ст.
11, 95 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Перелік документів (доказів), які в
обов'язковому порядку додаються до
заяви боржника чітко визначений,
зокрема, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порушення вимог ст. 11 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Теофорт Україна» до
заяви про порушення справи про
банкрутство вих. № 04/04-14 від 04.04.2014 р. не
додано:

- бухгалтерський баланс боржника на
останню звітну дату;

- перелік кредиторів боржника, вимоги
яких визнаються боржником, із
зазначенням загальної суми грошових
вимог усіх кредиторів, а також щодо
кожного кредитора - його імені або
найменування, його місцезнаходження
або місця проживання,
ідентифікаційного коду юридичної
особи або реєстраційного номера
облікової картки платника податків (за
наявності), суми грошових вимог
(загальної суми заборгованості,
заборгованості за основним
зобов'язанням та суми неустойки
(штрафу, пені) окремо), підстав
виникнення зобов'язань, а також строку
їх виконання згідно із законом або
договором (акт звірки
взаєморозрахунків не є первинним
бухгалтерським документом, що
підтверджує заборгованість та не може
бути належним доказом в підтвердження
здійснення господарського операції);

- перелік майна, що перебуває у заставі
або є обтяженим у інший спосіб, його
місцезнаходження, вартість, а також
інформація про кредиторів, на користь
яких вчинено обтяження майна боржника,
їх ім'я або найменування,
місцезнаходження або місце проживання,
ідентифікаційні коди юридичних осіб
або реєстраційний номер облікової
картки платника податків (за
наявності), суми їх грошових вимог,
підстави виникнення зобов'язань, а
також строки їх виконання згідно із
законом або договором (належним
доказом зазначеного є інформація з
Державного реєстру прав про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, яка
надається у формі витягу,
інформаційної довідки та виписки);

- довідки органів приватизації
(органів, уповноважених управляти
об'єктами державної власності)
стосовно наявності або відсутності на
балансі підприємства, щодо якого
порушено справу про банкрутство,
державного майна, що в процесі
приватизації (корпоратизації) не
увійшло до його статутного капіталу;

- відомості про всі рахунки боржника,
відкриті в банках та інших
фінансово-кредитних установах, їх
реквізити (належним доказом
зазначеного є довідка з державної
податкової інспекції);

- відомості про всі рахунки, на яких
обліковуються цінні папери, що
належать боржнику, їх реквізити.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
якщо вартості майна боржника -
юридичної особи, щодо якого прийнято
рішення про ліквідацію, недостатньо
для задоволення вимог кредиторів, така
юридична особа ліквідується в порядку,
передбаченому цим Законом. У разі
виявлення зазначених обставин
ліквідатор (ліквідаційна комісія)
зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство такої
юридичної особи. Обов'язковою умовою
звернення до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство є дотримання боржником
порядку ліквідації юридичної особи
відповідно до законодавства України.

Проте, із поданої боржником заяви не
вбачається, що заявником дотримано
вимог цивільного та господарського
законодавства щодо добровільної
ліквідації (самоліквідації) юридичної
особи, як обов'язкової умови звернення
із заявою про порушення справи про
банкрутство боржника в порядку ст. 95
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Частиною 6 ст. 105 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна окрема
вимога кредитора, зокрема щодо сплати
податків, зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування,
розглядається, після чого приймається
відповідне рішення, яке надсилається
кредитору не пізніше тридцяти днів з
дня отримання юридичною особою, що
припиняється, відповідної вимоги
кредитора.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 60
Господарського кодексу України
ліквідаційна комісія або інший орган,
який проводить ліквідацію суб'єкта
господарювання, вміщує в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про його ліквідацію та
про порядок і строки заяви кредиторами
претензій, а явних (відомих) кредиторів
повідомляє персонально у письмовій
формі у встановлені цим Кодексом чи
спеціальним законом строки. Одночасно
ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 7 ст. 111 Цивільного
кодексу України з дати внесення до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
запису про рішення засновників
(учасників) юридичної особи, суду або
уповноваженого ними органу щодо
ліквідації юридичної особи
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана вжити всіх необхідних
заходів щодо стягнення дебіторської
заборгованості юридичної особи, що
ліквідується, та письмово повідомити
кожного з боржників про припинення
юридичної особи в установлені цим
Кодексом строки. Ліквідаційна комісія
(ліквідатор) заявляє вимоги та позови
про стягнення заборгованості з
боржників юридичної особи.
Ліквідаційна комісія (ліквідатор)
зобов'язана повідомити учасників
юридичної особи, суд або орган, що
прийняв рішення про припинення
юридичної особи, про її участь в інших
юридичних особах та/або надати
відомості про створені нею
господарські товариства, дочірні
підприємства. Для проведення перевірок
та визначення наявності або
відсутності заборгованості із сплати
податків, зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
забезпечує своєчасне надання органам
доходів і зборів та Пенсійного фонду
України, фондів соціального
страхування документів юридичної
особи (її філій, представництв), у тому
числі первинних документів, регістрів
бухгалтерського та податкового обліку.

В порушення вищезазначених вимог
цивільного та господарського
законодавства, заявником до заяви про
порушення справи про банкрутство вих.
№ 04/04-14 від 04.04.2014 р. не додано: доказів
розгляду кожної окремої вимоги
кредитора з прийняттям відповідного
рішення та повідомлення про результати
розгляду кредитора не пізніше тридцяти
днів з дня отримання такої вимоги (ч. 6
ст. 105 Цивільного кодексу України);
доказів вжиття всіх необхідних заходів
щодо стягнення дебіторської
заборгованості та письмове
повідомлення кожного з боржників про
припинення юридичної особи (ч. 1 ст. 111
Цивільного кодексу України); доказів
повідомлення ліквідаційною комісією
(ліквідатором) учасників юридичної
особи, суд або орган, що прийняв рішення
про припинення юридичної особи, про її
участь в інших юридичних особах та/або
надання відомостей про створені нею
господарські товариства, дочірні
підприємства (ч. 2 ст. 111 Цивільного
кодексу України); доказів своєчасного
надання органам державної податкової
служби та Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
документів юридичної особи (її філій,
представництв), у тому числі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
та податкового обліку для проведення
перевірок та визначення наявності або
відсутності заборгованості із сплати
податків, зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування (ч. 7 ст.
111 Цивільного кодексу України).

Також, до заяви про порушення справи
про банкрутство за ст. 95 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
не додані належні докази повідомлення
боржником явних кредиторів (у
розумінні ст. 60 Господарського кодексу
України), зокрема контролюючих органів,
про його ліквідацію та про порядок і
строки заявлення кредиторами
претензій. Надана Товариством з
обмеженою відповідальністю «Теофорт
Україна» заява боржника про припинення
платника податків (форма № 8-ОПП) не
свідчить про дотримання боржником
приписів ст. 60 Господарського кодексу
України, оскільки така заява не містить
необхідних відомостей про порядок та
строки заявлення претензій до
боржника. Більше того, згадана заява
була направлена на адресу ДПІ у
Києво-Святошинському районі 04.04.2014 р.,
тобто після закінчення двомісячного
строку для заявлення кредиторських
вимог до боржника.

Крім того, суду не подані тексти
повідомлень, адресовані іншим
контролюючим органам - УПФУ у
Києво-Святошинському районі, Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності,
Києво-Святошинському центру
зайнятості, що унеможливлює перевірку
відомостей таких повідомлень на
відповідність вимогам ст. 60
Господарського кодексу України, а
відповідні описи вкладення та чеки, які
додані як доказ направлення цих
повідомлень явним кредиторам, датовані
також 04.04.2014 р., тобто після закінчення
двомісячного строку для заявлення
кредиторських вимог до боржника.

Таким чином, з вищезазначеного
вбачається, що про прийняття рішення
про власну ліквідацію боржником не
було повідомлено жодного з явних
кредиторів в передбачений чинним
законодавством строк, що позбавляє
можливості таких кредиторів здійснити
відповідні перевірки та у разі
виявлення боргу звернутися з вимогами
до боржника.

Згідно з ч. 8 ст. 111 Цивільного кодексу
України ліквідаційна комісія
(ліквідатор) після закінчення строку
для пред'явлення вимог кредиторами
складає проміжний ліквідаційний
баланс, що включає відомості про склад
майна юридичної особи, що ліквідується,
перелік пред'явлених кредиторами вимог
та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс,
доданий до заяви про порушення справи
про банкрутство вих. № 04/04-14 від 04.04.2014
р., складений ліквідатором 11.02.2014 р. - до
направлення до можливих (явних)
кредиторів відповідних повідомлень.

Вищезазначене свідчить про те, що пасив
боржника не міг бути повністю
сформований, тому не можна вважати його
розмір достовірним.

Отже, отримані судом матеріалі заяви
про порушення справи про банкрутство
вих. № 04/04-14 від 04.04.2014 р. у розумінні
статей 32-36 Господарського
процесуального кодексу України не є
належними і допустимими доказами на
підтвердження дотримання заявником
основних нормативних актів, що
регулюють порядок ліквідації суб'єктів
підприємницької діяльності:
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

За таких обставин, суд на даний час
виключає можливість застосування ст. 95
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» для порушення
провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
господарський суд не пізніше п'яти днів
з дня надходження до господарського
суду заяви про порушення справи про
банкрутство повертає її та додані до
неї документи без розгляду, якщо заява
не відповідає змісту вимог, зазначених
в цьому Законі та з інших підстав,
передбачених ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України, з
урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
обставин, на яких ґрунтується позовна
вимога, доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини,
обґрунтований розрахунок стягуваної
чи оспорюваної суми.

Разом з тим, суд зазначає, що повернення
заяви про порушення провадження у
справі про банкрутство не перешкоджає
повторному зверненню з такою заявою до
господарського суду у встановленому
порядку після усунення допущених
порушень.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та п. 3 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ухвалив:

Заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Теофорт Україна»
вих. № 04/04-14 від 04.04.2014 р. (вх. № 1310/14 від
07.04.2014 р.) про порушення справи про
банкрутство (всього на 66 аркушах)
повернути заявнику без розгляду.

Суддя
Т.В. Лутак