ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2014 р.
Справа № 914/441/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Холдингова компанія
«Укрбуд», м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька будівельна
гільдія», м.Львів

про стягнення 67160грн. 73коп.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не з"явився.

від відповідача: Сікиринський Ю.О.
(доручення б/н від 10.07.2013р.)

Права та обов'язки, передбачені ст.
ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив
представнику відповідача, який
з"явився в судове засідання. Заяви про
відвід суду не надходили.

За клопотанням позивача, судом
відповідно до ст. 81-1 ГПК України
здійснювалась технічна фіксація
судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Холдингова компанія "Укрбуд", м.Львів
подано позов до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька будівельна
гільдія", м.Львів про стягнення 67160,73
грн.

Ухвалою від 12.02.2014р. за даним
позовом судом порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
26.02.2014р. В зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання, ухвалою суду від 26.02.2014р.
відкладено розгляд справи на 19.03.2014р. В
судовому засіданні 19.03.2014р. оголошено
перерву до 28.03.2014р., яку продовжено до
08.04.2014р. В судовому засіданні 08.04.2014р.
оголошено перерву до 09.04.2014р.

В продовжене судове засідання
09.04.2014р. позивач явку повноважного
представника не забезпечив, причин
неявки не повідомив.

В попередніх судових засіданнях
позовні вимоги підтримав, з підстав,
викладених в позовній заяві, поясненні
від 08.04.2014р. (зареєстрованих
канцелярією суду 08.04.2014р. за № 15009/14) та
наданих в судових засіданнях
поясненнях. В обгрунтування позовних
вимог позивач у позовній заяві
покликається на те, що відповідно до
п.2.2 договору підряду №02 від 24.02.2013р.
підрядник (відповідач у справі)
сплачує замовнику (позивачу у справі)
генпідрядні витрати у розмірі 3,5% від
вартості Угоди. Згідно п.2.1, вартість
даної Угоди складає 1 918 878 грн. (один
мільйон дев»ятсот вісімнадцять тисяч
вісімсот сімдесять вісім грн..00 коп.) в
т.ч. ПДВ 319 813 грн. Відтак, 3,5% від
вартості Угоди становить 67160,73 грн.
Стверджуючи в судових засіданнях про
те, що позивач поніс генпідрядні
витрати за Договором підряду №02 від
24.02.2012р., вартість яких виходячи із умов
п.п.2.1;2.2 Договору підряду №02 від 24
.02.2012р. , складає 67160,73 грн., ТзОВ
«Холдингова компанія «Укрбуд» просить
стягнути зазначену суму з відповідача,
який не здійснив оплати вищевказаних
витрат. Позивач посилається на те, що
відповідно до рішення господарського
суду Львівської області від 14.08.2013р. у
справі № 914/2437/13 договір підряду №02 від
24.02.2013р. визнано дійсним. Також позивач
у позовній заяві зазначає, що ним на
адресу відповідача (оскільки останній
не здійснив оплати вищевказаних
витрат) 28.11.2013р. було надіслано вимогу у
якій позивач просив відповідача
оплатити генпідрядні витрати, згідно
із п.2.2 договору підряду №02 від 24.02.2013
року, і зазначене підтверджується
описом вкладення у цінний лист та
поштовою квитанцією №8076 від 28.11.2013р., а
відтак вважає з огляду на приписи ч.2
ст.530 ЦК України, що таку сплату
відповідач мав провести у семиденний
строк від дня пред»явлення вимоги.
Оскільки станом на момент звернення з
позовом до суду відповіді на вимогу від
28.11.2013 року від відповідача позивачу не
надійшло, кошти на користь позивача
відповідач не перерахував, то позивач
просить стягнути вказану суму коштів з
відповідача у примусовому порядку.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на ч.7 ст.180, ст.193
Господарського кодексу України, ст.625
Цивільного кодексу України. Як
вбачається, до позовної заяви станом
на момент її подання до господарського
суду позивач долучив документи,
перелічені у «додатках» до позовної
заяви, а саме: квитанцію про сплату
судового збору; засвідчену копію
Договору підряду №02 від 24.02.2013р.;
засвідчену копію опису вкладення у
цінний лист; засвідчену копію поштової
квитанції №8076 від 28.11.2013р.; докази
відправлення позову відповідачу
(квитанція, опис).

В ході розгляду справи, а саме 26.02.2014
р. позивач подав до суду клопотання від
26.02.2014р.(зареєстроване в суді за
вх.№7846/14), яким долучив до матеріалів
справи, зокрема, лист №14/02-20 від 17.02.2014р.
(про надіслання відповідачу акту
звірки та акту здачі-приймання робіт),
копію поштової квитанції та опису, які
підтверджують надсилання даного листа
та документів відповідачу.

У письмових поясненнях від 28.03.2014р.,
які подані у зв»язку із запереченнями
проти позову відповідача (пояснення
поступили до суду 28.03.14р. вх.№13510/14),
позивач, посилаючись на норми ст.ст.173,174
ГК України, ст.11 ЦК України
зазначив,зокрема, що «зобов»язання,
які виникають з договорів носять
диспозитивний характер, це полягає у
обов»язку сторін договору виконувати
взяті на себе зобов»язання, визначені
умовами договору. Таким господарським
зобов»язанням в нашому випадку є
Договір підряду №2 від 24.02.2013 року між
Позивачем і Відповідачем». Оскільки
відповідачем не сплачено жодних коштів
та не подано відповіді на вимогу
позивача від 28.11.2013р; не підписано та не
повернуто позивачу акту звірки та акту
здачі-приймання робіт, не висловлено
своєчасно жодних зауважень, позивач
заявлені вимоги підтримує у повному
обсязі. Окрім того, в обґрунтування
вимог позивач також посилається на
пункт 6 оглядового листа Вищого
господарського суду України від 18.02.2013
р. №01-06/374/2013 «Про практику вирішення
спорів, пов»язаних із виконанням
договорів підряду (за матеріалами
справ, розглянутих у касаційному
порядку Вищим господарським судом
України) у якому зазначено, що відмова
замовника від підписання акта
виконаних робіт за договором підряду
за відсутності своєчасно наданих
зауважень до виконаних робіт не
звільняє замовника від обов»язку щодо
їх оплати (позиція Вищого
господарського суду України, викладена
в оглядовому листі від 18.02.2013 № 01-06/374/2013
«Про практику вирішення спорів,
пов»язаних із виконанням договорів
підряду (за матеріалами справ,
розглянутих у касаційному порядку
Вищим господарським судом України)».
Вважає, що у даному випадку слід
керуватись нормами Цивільного і
Господарського кодексів, а не
Податкового кодексу. Посилається також
на листи Державного Комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 02.03.2001р. №7/7-161 та
від 31.03.98р. №7/133.

Також позивачем подано суду заяву
від 08.04.2014р. ( зареєстрована канцелярією
суду 08.04.2014р. за № 15216/14) про
відшкодування понесених ним витрат на
оплату послуг адвоката відповідно до
ст.ст. 44, 49 ГПК України, так як 20.01.2014р.
між ТзОВ «Холдингова компанія Укрбуд»
(замовник) та Адвокатським об»єднанням
«Львівська адвокатська компанія»
(виконавець) було укладено договір про
надання правової допомоги за яким
виконавець надає замовнику правову
допомогу щодо стягнення з ТзОВ
«Галицька будівельна гільдія» боргу по
генпідрядних витратах за договором
підряду № 02 від 24.02.2013р., а замовник
зобов»язується оплатити гонорар за
надані послуги. Відповідно до поданих
суду копій квитанцій до прибуткового
касового ордеру №№01 та 02 від 20.01.2014р. та
від 07.02.2014р. позивачем сплачено
Адвокатському об»єднанню «Львівська
адвокатська компанія» 3895грн. 00коп. та
2800грн. 00коп., що в сукупності складає
6695,00 грн.

Відповідач проти позовних вимог
заперечив, просить відмовити в
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у відзиві на позов б/н та
дати (зареєстрований канцелярією суду
11.03.2014р. за № 10419/14) та додаткових
поясненнях до відзиву від 02.04.2014р.
(зареєстровані канцелярією суду
03.04.2014р. за № 14085/14). Зокрема,
покликається на те, що станом на час
порушення провадження у справі не
отримував від позивача жодного
первинного документа, який би
підтверджував виконання позивачем
будь-якої господарської операції, що
призвела б до понесення останнім
генпідрядних витрат, передбачених п.2.2
договору підряду №02 від 24.12.2012р. Також
зазначає, що документ під назвою Акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
складений ТзОВ «ХК «Укрбуд» 10.02.2014р. не
містить обов»язкових реквізитів
первинного документа ( місце складання,
зміст, обсяг, одиницю виміру операції),
тому не є первинним документом, в
розумінні чинного законодавства, а
відтак позбавляє можливості для
висновку про фактичне надання послуг
(понесенням витрат) і тому не може бути
належним доказом в підтвердження
здійснення позивачем господарської
операції (надання послуг
Генпідряду).Звертає увагу суду також на
те, що зазначений акт скерований
позивачем відповідачу для підписання
після порушення провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, враховуючи пояснення
позивача, надані суду у попередніх
судових засіданнях та оцінивши докази
в їх сукупності у відповідності до ст.43
ГПК України, судом встановлено.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу
України (далі-ЦК України) кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків є, зокрема договори та
інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) однією з
підстав виникнення господарського
зобов"язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов"язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Отже, зміст договору як підстави
виникнення цивільно-правового
зобов"язання визначається тими правами
та обов"язками, які взяли на себе
учасники договору відповідно до умов
договору, закріплені і сформульовані у
договорі.

24.02.2012р. між ТзОВ «Галицька будівельна
гільдія» ( підрядник) та ТзОВ
«Холдингова компанія «Укрбуд»
(замовник) укладено двосторонній
договір підряду №02, відповідно до п.1
якого замовник дручає, а підрядник
зобов»язується власними силами із
власних матеріалів виконати роботи по
влаштуванню майданчика для зберігання
продукції виробничого цеху №6 ПАТ
«Будфарфор» в м.Славута Хмельницької
області. Місце виконання підрядником
робіт по цьому договору знаходиться за
адресою м.Славута, вул.Козацька, 136,
Хмельницька обл ( п.1.2 договору).

Згідно п.2.1 договору підряду №02 від
24.02.2012р., вартість угоди складає 1918878грн.
00коп. Згідно п.2.2 договору Підрядник
сплачує замовнику Генпідрядні витрати
в розмірі 3,5 % від вартості угоди.

У розділі 2 Договору №02 від 24.02.2012 року
«Вартість договору та умови платежів»,
зокрема у п.2.4,п.2.5 сторонами погоджено,
що розрахунки між сторонами
здійснюються в безготівковому порядку;
форма розрахунків: платіжне доручення.
У п.2.7 сторонами визначено порядок та
строки здійснення платежів за
виконані підрядні роботи на підставі
актів здачі-приймання виконаних
підрядних робіт. У договорі не
встановлені строки, в які підрядник
зобов»язаний сплатити замовнику
генпідрядні витрати.

Слід зазначити, що рішенням
господарського суду Львівської
області від 14.08.2013р. у справі №914/2437/13 за
позовом ТзОВ «Холдингова компанія
«Укрбуд» до ТзОВ «Галицька будівельна
гільдія» відмовлено повністю позивачу
у задоволенні позову про визнання
недійсним Договору підряду №02 від
24.02.2012 року. Рішення суду першої
інстанції залишено без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013 року у
справі №914/2437/13.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника),
а замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи
або окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної
здачі роботи за умови, що роботу
виконано належним чином і в погоджений
строк або, за згодою замовника, -
достроково.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено,
якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

З матеріалів у справі вбачається, що
28.11.2013р. позивачем направлено
відповідачу претензію б/н від 28.11.2013р. з
вимогою оплатити в семиденний строк
від дня пред»явлення вимоги
Генпідрядні витрати, передбачені п.2.2
договору підряду № 02 від 24.02.2013р. До
претензії позивач долучив лише копію
договору підряду №2 від 24.02.2013 року, що
підтверджується переліком документів
у «додатку» до претензії. ( а.с.60)
Претензія отримана відповідачем
19.12.13р., що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення (а.с.61 на звороті).

20.02.2014р., тобто після порушення
провадження у справі, в додаток до
листа № 14/02-20 від 17.02.2014р. позивач
скерував відповідачу два примірники
Акту звірки та Акту здачі-приймання
робіт (надання послуг) від 10.02.2014 року та
просив відповідача підписати і
повернути йому по одному примірнику
перелічених Актів ( а.с.29-34). Акт
взаємозвірки, як і акт здачі-приймання
робіт (надання послуг) від 10.02.2014р.
відповідач не підписав і не скерував
позивачу. В ході розгляду даної справи
пояснив це тим, що станом на час
порушення провадження у справі не
отримував від позивача жодного
первинного документа, який би
підтверджував виконання позивачем
будь-якої господарської операції, що
призвела б до понесення останнім
гендрідних витрат, передбачених п.2.2
договору підряду №02 від 24.12.2012р. Також
зазначає, що документ під назвою Акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
складений ТзОВ «ХК «Укрбуд» 10.02.2014р. не
містить обов»язкових реквізитів
первинного документа (місце складання,
зміст, обсяг, одиницю виміру операції),
тому не є первинним документом, в
розумінні чинного законодавства, а
відтак позбавляє можливості для
висновку про фактичне надання послуг
(понесенням витрат) і тому не може бути
належним доказом в підтвердження
здійснення позивачем господарської
операції (надання послуг Генпідряду).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193
Господарського кодексу України, статей
526, 527, Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Однак, факт укладення (наявності)
договору - не єдиний юридичний факт,
необхідний для розвитку договірного
правовідношення. Сам по собі факт
укладення договору найчастіше тягне
за собою тільки виникнення договірного
правовідношення, притому нерідко лише
в узагальненому вигляді. Подальший
розвитом (динаміка) договірного
правовідношення має місце вже
внаслідок появи інших конкретних
юридичних фактів , які передбачені
нормами права чи умовами договору, що
визначають зміст договірного
правовідношення.

Наявність таких конкретних юридичних
фактів, які передбачені умовами
договору і визначають зміст
договірного правовідношення має
підтверджу ватись належними та
допустими доказами. У даному випадку,
враховуючи предмет позову та умов п.2.2
Договору підряду №02 від 24.02.2012р.позивач
повинен довести та підтвердити
належними та допустими доказами факт
понесення ним за договором №02 від
24.02.2012року, який є підставою заявлених
позивачем вимог, генпідрядних витрат
(у тому числі - вид понесених ним
генпідрядних витрат) та порушення
позивачем строків виконання
зобов»язання щодо їх сплати.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з
наступними змінами та доповненнями),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після їх закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " відповідальність
за організацію бухгалтерського обліку
та забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах несе
власник або уповноважений орган, який
здійснює керівництво підприємством
відповідно до законодавства та
установчих документів.

Згідно з пунктом 2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995р., господарські операції -
це факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливає на стан майна,
капіталу, зобов'язань та фінансових
результатів.

Тобто, факт проведення позивачем у
справі господарських операцій з
надання послуг (понесення генпідрядних
витрат), що стосуються виконання ним
зобов»язань за договором підряду №02
від 24.02.2012р, повинен підтверджуватись
первинними бухгалтерськими
документами.

Нормою статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні " встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій. Первинні документи
відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Первинні документи
можуть бути складені на паперових
або машинних носіях і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської
операції; особистий підпис або інші
дані, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Враховуючи викладене, суд відзначає, що
подана суду копія документу під назвою
Акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг), складений ТзОВ «ХК «Укрбуд»
10.02.2014р. без додержання вимог,
передбачених ч.2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", передбачених для
первинного документа (місце складання,
зміст, обсяг, одиницю виміру операції),
тому не є первинним документом, в
розумінні чинного законодавства, а
відтак позбавляє можливості для
висновку про фактичне надання послуг
(понесенням витрат і тому не може бути
належним доказом в підтвердження
здійснення позивачем господарської
операції (надання послуг і понесення
генпідрядних витрат).

п.2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, оскільки не
містять даних щодо обсягів наданих
послуг, змісту наданих послуг, відсутня
інформація про фактично понесені
витрати на проведення Генпідрядних
витрат.

Акт звірки, який також позивачем
долучено на підтвердження своїх
позовних вимог не є первинним
документом бухгалтерського обліку в
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та не може
підтверджувати факт здійснення
господарських операцій.

Відповідно до чинного законодавства
акт звірки - це документ, за яким
бухгалтери підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій, а
наявність чи відсутність будь-яких
зобов»язань сторін підтверджується
первинними документами - договором,
розрахунками, тощо. Таким чином, акт
звірки не є належним доказом в
підтвердження заборгованості за
відповідачем. Акт звірки, оформлений
сторонами належним чином , може
оцінюватись господарським судом в
сукупності з іншими доказами,
первинними документами, які
підтверджують факт здійснення
господарської операції, в порядку ст.43
ГПК України.

Слід зазначити, що односторонній акт
звірки, який долучений позивачем до
матеріалів справи теж не містить
посилання на первинні документи, які б
підтверджували господарські операції
по наданню послуг (понесенню
генпідрядних витрат позивачем) а
містить посилання лише на договір
підряду , на підставі якого заявлені у
даній справі позовні вимоги.

Крім того, Акт здачі-приймання робіт
(надання послуг) від 10 лютого 2014 року (як
і акт звірки) позивач скерував
відповідачу 20.02.2014р., тобто вже після
порушення провадження у даній справі,
що підтверджується фіскальним чеком,
описом вкладення у цінний лист , які
знаходяться у справі ( а.с. 31-32), тоді як в
розумінні ст.1 ГПК України до
господарського суду вправі звернутися
кожна особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється. Тобто, в контексті цієї
норми порушення права чи законного
інтересу або спір щодо них повинні
існувати на момент звернення з позовом
до суду. Якщо в результаті розгляду
справи виявиться, що порушення
відсутнє, суд повинен відмовити в
позові.

Органи державної ( в тому числі й
судової) влади, їх посадові особи
зобов»язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Частина четверта статті 22 ГПК
визначає зміну підстави або предмету
позову, збільшення чи зменшення
розміру позовних вимог виключно як
право, а не обов»язок позивача. Пунктом
2 статті 83 ГПК передбачено право
господарського суду щодо виходу за
межі позовних вимог (за наявності
передбачених цією нормою умов, і про це
є клопотання заінтересованої сторони),
але не зміни таких вимог на власний
розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Підставою заявлених позивачем вимог є
двосторонній ( укладений між позивачем
і відповідачем) договір підряду №02 від
24.02.2012 року.

Позивач не подавав суду заяви про зміну
підстави позову, не посилався в
обґрунтування заявлених ним вимог на
інші договори (укладені з третіми
особами) чи на інші обставини ( окрім як
на договір №02) як на підставу
виникнення заявлених ним вимог,
підтвердив в судовому засіданні (що
зафіксовано технічними засобами) що
генпідрядні витрати поніс він,
позивач, саме по договору №02 від
24.02.2012р., як підтвердив і те, що до
зазначених витрат позивача ПАТ
«Славутський комбінат «Будфарфор» не
має відношення і з цих причин не вбачав
за доцільне залучення до участі у
справі цієї особи в статусі третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору, то суд не вбачав за доцільне
залучення до участі у справі з власної
ініціативи ПАТ «Славутський комбінат
«Будфарфор». Крім того, що дотичність
зазначеної особи до генпідрядних
витрат позивача не підтверджена жодним
належним та допустимим доказом.

Суд вбачає за необхідне зазначити і те,
що у пункті 6 оглядового листа Вищого
господарського суду України від
18.02.2013р. №01-06/374/2013 «Про практику
вирішення спорів, пов»язаних із
виконанням договорів підряду (за
матеріалами справ, розглянутих у
касаційному порядку Вищим
господарським судом України) йдеться
про те, що відмова замовника від
підписання акта виконаних робіт за
договором підряду за відсутності
своєчасно наданих зауважень до
виконаних робіт не звільняє замовника
від обов»язку щодо їх оплати.

Тобто, йдеться про відмову замовника
від підписання акту виконаних
підрядних робіт, тоді як за договором
підряду №02 від 24.02.2013 року, на підставі
якого позивачем заявлені позовні
вимоги, саме позивач (не відповідач) і є
замовником.

Стосовно договору та актів виконаних
робіт , які позивач долучив до
пояснення від 08.04.2014р., то ці документи
стосуються договору підряду №041111 від
04.11.2011р., який, однак, не є підставою
заявлених позивачем вимог.

Листи Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України, на які посилається
позивач у поясненнях, які подані
28.03.2014р., не є доказами в розумінні
ст.ст.32,33,34,36 ГПК України.

Отже, позивач доказів на
підтвердження виконання своїх
зобов"язань за договором №02 від
24.02.2012року, а саме доказів надання
послуг (понесення генпідрядних витрат)
не довів і не підтвердив належними та
допустими доказами (первинними
документами). Крім того, не довів , що
станом на момент звернення з позовом до
суду (10.02.2014р) між ним і відповідачем
існував спір щодо заявленої до
стягнення заборгованості, чи що
відповідач порушив його (позивача)
права чи законні інтереси, адже акт
здачі приймання виконаних робіт
(наданих послуг) від 10.02.2014 року був
скерований відповідачу аж 20.02.2014 року,
тобто, після порушення провадження у
даній справі.

У відповідності до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтутються вимоги
і заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються, зокрема, такими
засобами як письмові докази.

У відповідності до ст.36 ГПК України,
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі
або в належним чином засвідченій копії.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу ( ст.33 ГПК
України).

Відповідно до ст.34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.4-7 ГПК України
судове рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи. Частина перша статті 43
названого Кодексу містить вимоги щодо
всебічного, повного і об"активного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності.

Відтак, у позові суд відмовляє позивачу
за недоведеністю.

У відповідності до ст.49 ГПК України
судові витрати (витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1827грн. 00коп. та
витрати по оплаті послуг адвоката,
здійснені за договором про надання
правової допомоги від 20.01.2014р. в розмірі
6695грн. 00коп.) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 82, 83,84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш
И В:

В позові відмовити повністю.

В засіданні 09.04.14 р. оголошено вступну
та резолютивну частини прийнятого
рішення. Повний текст рішення
виготовлено 14.04.14р.

Суддя
Кітаєва С.Б.