КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/16705/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Ворони В.В.

представників сторін:

від позивача - Радзієвська
О.Є., дов. № 124 від 20.09.2013 року;

від відповідача - Воронов
Р.В., дов. б/н від 20.01.2014 року;

від третьої особи - Ізотов
А.М., дов. б/н від 15.02.2014 року.

перевіривши матеріали

апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг»

на рішення Господарського суду
міста Києва

від 30.01.2014 року

у справі № 910/16705/13 (суддя К.І.
Головіна)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг»

до Публічного
акціонерного товариства «Державний

експортно-імпортний
банк України»

про зобов'язання
здійснити перерахунок та стягнення

381 810,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 року по справі № 910/16705/13
відмовлено у позові Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг» до Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» про
зобов'язання здійснити перерахунок та
стягнення 381 810,32 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
30.01.2014 року по справі № 910/16705/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг».

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження в наступній колегії
суддів: головуючий суддя - Ткаченко Б.О.,
судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф. та
призначено до розгляду на 19.03.2014 року.

19.03.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
надійшов відзив на апеляційну скаргу, у
якому відповідач просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

19.03.2014 року у розгляді справи було
оголошено перерву до 02.04.2014 року.

27.03.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг» надійшли додаткові
письмові пояснення до апеляційної
скарги, у яких позивач просить
апеляційну скаргу задовольнити, а
оскаржуване судове рішення - скасувати.

01.04.2014 року через Відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
надійшли письмові доповнення до
відзиву на апеляційну скаргу, у яких
відповідач просить апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг» у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, підтримав доводи, викладені
в його апеляційній скарзі, просив суд
рішення Господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 року по справі № 910/16705/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг».

Представник Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» у
поясненнях, наданих у судовому
засіданні, заперечував проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване судове рішення
місцевого господарського суду як таке,
що прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія встановила
наступне.

07.06.2010 року між Публічним акціонерним
товариством «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - відповідач, банк, АТ
«Укрексімбанк») та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг» (далі - позивач,
позичальник, ТОВ «Агрохолдинг») було
укладено кредитний договір № 151210К14
(далі - Кредитний договір),

За умовами Кредитного договору банк
надає позичальнику кредит шляхом
відкриття невідновлювальної кредитної
лінії на умовах цього договору, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитом, комісії та інші
платежі встановлені цим договором.
Кінцевим терміном погашення кредиту
встановлено 30.11.2010 року.

Відповідно до п. 3.2.4 Кредитного
договору проценти за користування
кредитом сплачуються позичальником,
виходячи із встановленої банком
процентної ставки у розмірі 20,25 %.

Згідно з п. 5.1.4.9 Кредитного договору
позичальник зобов'язався спрямовувати
грошові надходження на рахунки
позичальника таким чином, щоб
щомісячно обсяг:

- загальних грошових потоків на
рахунках, відкритих у банку, був не
менше 10 000 000,00 грн.;

- середньоденних залишків коштів
на поточних рахунках, відкритих у
банку, був не менше 300 000,00 грн.

Пунктом 3.2.5 Кредитного договору
передбачено збільшення процентної
ставки за користування Кредитом на 2 % у
разі невиконання/порушення
позичальником будь-якої з умов щодо,
зокрема, підтримання встановленого
обсягу загальних грошових потоків
та/або середньоденних залишків коштів
на поточному рахунку позичальника
згідно з п.п. 5.1.4.9 цього договору,
починаючи з першого місяця, наступного
за тим, у якому сталося таке (-і)
порушення, і до останнього числа
місяця, у якому таку(-і) умову (-и) було
виконано.

ТОВ «Агрохолдинг» не було забезпечено
підтримання щомісячного обсягу
загальних грошових потоків на його
поточному рахунку у розмірі не менше 10
000 000,00 грн.

У зв'язку з недотриманням умов п. 5.1.4.9
Кредитного договору АТ «Укрексімбанк»
застосував п. 3.2.5 цього договору та
збільшив процентну ставку за
користування Кредитом на 2 % у
односторонньому порядку.

ТОВ «Агрохолдинг» не погодився зі
збільшенням процентної ставки,
оскільки, на його думку, банк
безпідставно збільшив проценти за
кредитом з 20,25 % до 22,25 % та не погодив
таке збільшення з позивачем. У зв'язку з
чим ТОВ «Агрохолдинг» звернувся до
суду з даним позовом та просив
зобов'язати АТ «Укрексімбанк»
здійснити перерахунок процентів за
користування кредитом за період з
01.10.2010 року по 30.07.2013 року та стягнути з
нього 381 810,32 грн. у порядку ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позовних
вимог з огляду на те, що збільшення
процентної ставки за користування
Кредитом на 2 % передбачено п. 3.2.5
Кредитного договору та не є
односторонньою зміною договору у
розумінні ст. 651 Цивільного кодексу
України, ст. 188 Господарського кодексу
України, а також не суперечить статті
1056-1 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не може погодитись з
даним висновком суду, оскільки судом не
досліджено всі умови Кредитного
договору. Суд встановив лише умови для
збільшення процентної ставки, проте не
дослідив процедуру для її збільшення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Крім цього, ст. 536 ЦК України визначено,
що за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти.

Згідно приписів ст. 1056-1 Цивільного
кодексу України (у редакції на час
укладення договору), встановлений
договором розмір процентів не може
бути збільшений банком, іншою
фінансовою установою в
односторонньому порядку.

Як зазначено п. 8.6 Кредитного договору,
будь-які зміни та доповнення до
договору можуть бути внесені тільки у
письмовому вигляді, оформлюються, якщо
інше не передбачене цим договором,
додатковими угодами (правочинами), які
підписуються повноважними
представниками позичальника і банку та
є невід'ємними частинами цього
договору.

При вирішенні питання щодо
правомірності підвищення банком чи
іншою фінансовою установою процентної
ставки суд повинен розрізняти умови
кредитного договору, які встановлюють
односторонню зміну умов договору, від
умов договору, що встановлюють
погоджену сторонами процедуру зміни
договору шляхом прийняття
позичальником пропозиції кредитора
про зміну умов договору відповідно до
вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку,
визначеному частиною шостою статті 1056-1
ЦК.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Банк посилається на те, що умовами п. 3.2.5
Кредитного договору йому надане право
без повідомлення чи погодження іншої
сторони збільшувати процентну ставку
на 2 % в односторонньому порядку.

Вказана процедура збільшення
процентної ставки в односторонньому
порядку, на яку посилається банк,
повинна бути відображена в Кредитному
договорі, проте вона відсутня.

Колегія суддів зазначає, що за таких
обставин, необхідно застосовувати
положення п. 8.6 Кредитного договору,
яким визначено, що будь-які зміни та
доповнення до договору можуть бути
внесені тільки у письмовому вигляді,
оформлюються, якщо інше не передбачене
цим договором, додатковими угодами
(правочинами), які підписуються
повноважними представниками
позичальника і банку та є невід'ємними
частинами цього договору.

Тобто, загальну процедуру внесення
змін, передбачену та погоджену в
Кредитному договорі.

Отже посилання на листи, в яких банк
надавав розрахунок сум до сплати
застосувавши процентну ставку в
розмірі 22,25 %, колегією не приймаються
як належний доказ її збільшення.

Таким чином, банком не доведено право в
односторонньому порядку без
повідомлення та погодження
позичальника застосовувати збільшену
відсоткову ставку, передбачену умовами
п. 3.2.5 Кредитного договору.

Відповідно до приписів ст. 1212
Цивільного кодексу України, особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави, зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Положення цієї
глави застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події. Дані
положення застосовуються також до
вимог про повернення виконаного однією
із сторін у зобов'язанні.

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг» 381 810,32
грн. підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про зобов'язання АТ
«Укрексімбанк» здійснити перерахунок
процентів за користування кредитом за
період з 01.10.2010 року по 30.07.2013 року з
урахуванням відсоткової ставки 20,25 %
річних, колегія зазначає наступне.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України.

Як правило, власник порушеного права
може скористатися не будь - яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Проте, такий спосіб захисту як
зобов'язання здійснити перерахунок
законом не передбачений, як і відсутній
механізм виконання такого рішення
суду, тому колегія суддів дійшла
висновку про відмову в задоволенні
вказаної вимоги.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг» в апеляційній скарзі,
знайшли своє часткове підтвердження
під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 30.01.2014 року по справі № 910/16705/13
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
позивача підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення -
скасуванню, з прийняттям нового
рішення про стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» 381
810,32 грн.

У зв'язку із задоволенням апеляційної
скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на Публічне акціонерне
товариство «Державний
експортно-імпортний банк України».

Керуючись ст.ст. 32-34, 49, 99, 101-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрохолдинг» задовольнити.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 30.01.2014 року по справі №
910/16705/13 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» (03150,
м. Київ, вул. Горького, буд. 127, код 00032112)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг» (08290,
Київська обл., м. Ірпінь, селище
Гостомель, вул. Радгоспна, буд. 34, код
32754128) 381 810,32 (триста вісімдесят одна
тисяча вісімсот десять гривень 32 коп.)
грн.

5. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

6. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» (03150,
м. Київ, вул. Горького, буд. 127, код 00032112)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрохолдинг» (08290,
Київська обл., м. Ірпінь, селище
Гостомель, вул. Радгоспна, буд. 34, код
32754128) 7 636,21 грн. судового збору за
подання позовної заяви та 3 818,10 грн. за
подання апеляційної скарги.

7. Видачу відповідних наказів на
виконання даної постанови доручити
Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/16705/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

9. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 07.04.2013
року.