ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 918/256/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши
позов Департаменту з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог на
предмет спору - Державна фінансова
інспекція в Одеській області до
дочірнього підприємства «Рівненський
облавтодор» відкритого акціонерного
товариства державної акціонерної
компанії «Автомобільні дороги
України» про стягнення 10 994,
74 грн.,

За участю:

Від позивача: Тарасевич Л. А. (дов.
№ 61/01-08/13 від 08.02.2013 р.);

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації звернувся до
господарського суду Рівненської
області з позовом до ДП «Рівненський
облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» про стягнення 10 994, 74
грн. завищення обсягів виконаних
будівельно-монтажних робіт.

В обгрунтування позову позивач
посилається на ст. 10 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні", ст.ст.
2, 7 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 80,
92, 95, 526, 618, 625, 618 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

Ухвалою господарського суду від 4
березня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/256/14 розгляд якої призначено
на 19.03.14 р.

18 березня 2014 року від відповідача у
справі надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із участю представника в іншому
судовому засіданні.

19 березня 2014 року від позивача надійшло
клопотання про долучення до матеріалів
справи витребуваних ухвалою доказів та
клопотання про витребування у
відповідача згідно ст. 38 ГПК України
акту ревізії фінансово-господарської
діяльності № 840/-61/12 від 30.09.2013 р.

Ухвалою господарського суду від 19
березня 2014 року розгляд справи
відкладено на 26 березня 2014 року.

26 березня 2014 року позивачем
подано клопотання про витребування у
відокремленого підрозділу відповідача
- філії "Гощанський райавтодор"
оригіналу Довідки зустрічної звірки
від 19.08.2013 р. № 130/20/42 (№ 100/20/42).

Ухвалою господарського суду від 26
березня 2014 року розгляд справи
відкладено на 8 квітня 2014 року.

В судовому засіданні 8 квітня 2014
року позивач підтримав заявлені вимоги
в повному обсязі та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, витребуваних судом доказів
не подав.

Ухвали суду направлені на адресу
відповідача зазначену у позовній заяві
та внесену до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців - 33028, Рівненська
область, м. Рівне, вул. Остафова, 7 (а.с. 50).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" за змістом статті 64
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі викладеного, суд вважає за
можливе розглянути спір відповідно до
ст.75 ГПК України за наявними в
матеріалах справи доказами за
відсутності представника відповідача.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.04.14 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення Позивача,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 20011 року між Головним
управлінням з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації (замовник,
правонаступником якого є позивач) та
Філією "Гощанський райавтодор" ДП
"Рівненський облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України"
(підрядник) було укладено договір
підряду № 793 (далі - Договір, а. с. 26-27) за
умовами якого підрядник за дорученням
замовника зобов'язався на свій ризик
виконати комплекс робіт по об'єкту
"Капітальний ремонт вул. Польова, в с.
Шкарів, Гощанського району" (далі -
роботи), згідно проектно-кошторисної
документації, а замовник зобов'язався
надати підряднику будівельний
майданчик, передати
проектно-кошторисну документацію,
прийняти та оплатити виконані роботи,
згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили
загальну вартість робіт за Договором,
яка підлягає оплаті на підставі
твердої договірної ціни (Додаток 1) і
становить 285 245, 00 грн. з ПДВ. В пункті
договору вказано, що згідно пункту 2.1.
наказу Державного казначейства
України №136 від 09.08.2004р. (зі змінами)
бюджетні фінансові зобов'язання за
даним договором підряду приймаються
виключно в межах фактичних надходжень
до спеціального фонду бюджету. Сума
вартості договору передбачена до
фінансування на 2011 рік може бути
переглянута у сторону зменшення у
випадку недофінансування і формується,
виходячи з положень ДБН Д.1.1-1-2000
«Правила визначення вартості
будівництва». При виявленні в процесі
роботи помилок або неточностей в
кошторисній документації, які не були
виявлені раніше, в документацію
вносяться зміни, при цьому загальна
вартість робіт не може перевищувати
зазначеної.

Відповідно до п. 2.2. Договору договірна
ціна є невід'ємною частиною чинного
договору і може уточнюватися
відповідно до ДБН Д.1.1-1=2000.

За змістом п. 4.7. Договору підрядник
зобов'язався, зокрема, забезпечити
виконання робіт у відповідності до
проектно-кошторисної документації і
будівельних норм та правил, передати
замовнику в строки та порядку
передбаченому чинним договором
закінчені роботи, своєчасно усувати
недоліки допущені з його вини,
інформувати замовника про хід
виконання обов'язків за Договором, про
обставини, що перешкоджають його
виконанню, а також про заходи,
необхідні для їх усунення.

Пунктом 5.1. Договору сторони погодили
строки закінчення виконання робіт, а
саме: до 28 грудня 2011 року, що
підтверджується календарним графіком
виконання робіт (Додаток 3, зворот (а.с.
28).

26 грудня 2011 року Додатковою угодою №1
до Договору сторони внесли зміни в п.2.1.
Договору та зменшили вартість робіт до
277 268, 00 грн., що також відображено й в
розрахунку договірної ціни (а. с. 30) та
зазначено в Плані фінансування робіт
по об'єкту "Капітальний ремонт вул.
Польова, в с. Шкарів, Гощанського
району" (Додаток 2, до додаткової угоди 1,
зворот а. с. 30).

Виконані роботи були прийняті
замовником, що підтверджується актом
про вартість виконаних будівельних
робіт за грудень 2011 року та підписаним
представниками замовника та
підрядника та скріплені відтисками
печаток сторін актом
приймання-виконання будівельних робіт,
які додані позивачем до клопотання від
08.04.2014 р.

Зазначені роботи були оплачені в
повному обсязі, про що свідчить
платіжне доручення від 27.02.2012 року № 41,
яке додане позивачем до клопотання від
08.04.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
січня 2013 року Головне управління з
питань будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації як юридичну особу
припинено та замінено його
правонаступником - Департаментом з
питань будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації.

Протягом липня-вересня 2013 року
Державною фінансовою інспекцією
України проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача та 30.09.2013 року складено Акт
ревізії фінансово-господарської
діяльності Департаменту з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації за період з 01.04.2011р. по
30.06.2013р. (а.с. 64 - 68).

В Акті зазначено, що філією "Гощанський
райавтодор" на замовлення Департаменту
виконано роботи з капітального ремонту
шести доріг в СМТ Гоща та Гощанському
районі загальною вартістю 1 640 624, 00 грн.,
які Департаментом було оплачено.

Крім того, в Акті також було зазначено,
що внаслідок завищення філією
"Гощанський райавтодор" ДП "Рівненський
облавтодор" вартості щебеню - завищено
вартість виконаних робіт по об'єкту:
"Капітальний ремонт вул. Польова, в с.
Шкарів, Гощанського району" на суму 10
994, 74 грн. з ПДВ, що є порушенням п. 3.2.5.
ДБН Д.1.1-1-2000, затверджених наказом
Держбуду України від 27.08.2000 р. № 174 (із
змінами та доповненнями), що призвело
до матеріальної шкоди (збитків) на
зазначену суму.

В матеріалах справи наявна претензія
від 10.01.2014 року вих. №26/01-09/14, з якою, як
зазначає Позивач, він звертався до
філії "Гощанський райавтодор" ДП
"Рівненський облавтодор" з вимогою про
перерахування на рахунок Департаменту
в десятиденний термін коштів в сумі 10
994, 00 грн. (а.с. 22).

Доказів, які б підтверджували
направлення такої претензії
відповідачу у справі позивачем суду
надано не було.

На підставі зазначеного акту,
посилаючись на положення ч. 1 ст. 224 ГК
України про те, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено, враховуючи те, що філія
"Гощанський райавтодор" відповідно до
Положення про філію є відокремленим
підрозділом ДП "Рівненський
облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні
дороги України" та згідно із статтям 80,
95, 96 ЦК України відповідальність за
порушення умов Договору, що полягають у
завищення обсягів виконаних
будівельно-монтажних робіт повинен
нести Відповідач, Позивач просить суд
стягнути з Відповідача 10 994, 00 грн.
завданих порушенням умов Договору
збитків.

Суд вважає вимоги Позивача
необгрунтованими з огляду на наступне.

За своєю правовою природою укладений
між Головним управлінням з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації (замовник,
правонаступником якого є позивач) та
філією "Гощанський райавтодор" ДП
"Рівненський облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України" Договір є
договором підряду.

Як вбачається з матеріалів
справи, сторони будь-яких інших, крім
зазначених, додаткових угод до
Договору не укладали та будь-яких змін
до Договору не вносили.

Умови договору виконані сторонами в
повному обсязі, правовідносини у
сторін виникли саме на підставі
Договору та припинилися після повного
його виконання, на підставі чого
Головним управлінням з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації були перераховані Філії
грошові кошти.

У відповідності до п. 4 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, відшкодування збитків.

Статтями 623 ЦК України та 220 ГК
України визначено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відшкодування збитків - це міра
відповідальності за правопорушення у
сфері господарювання, тому її
застосування можливе лише за наявності
підстави відповідальності,
передбаченої законом. Особа, яка
вимагає відшкодування збитків, повинна
довести факт порушення господарського
зобов'язання контрагентом, наявність і
розмір понесених нею збитків,
причинний зв'язок між правопорушенням
і збитками.

За змістом ч. 1 ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства, додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною, неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною, матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Позивач вказує, що йому завдано
збитків у вигляді завищення вартості
щебеню - тобто виконаних робіт на суму 10
994, 74 грн.

Разом з тим, згідно ст. 22 ЦК
України збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування в грошовій сумі у
повному обсязі. Таким чином, в даній
нормі права йде мова про збитки в
результаті порушення цивільного права.

Відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, є окремим
випадком застосування загального
принципу цивільного права ( ч. 1 ст. 22 ЦК
України), за яким особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Відповідно до п. 1 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Тому, кредитор (позивач у справі)
має довести не лише розмір збитків,
завданих порушенням зобов'язання, але й
сам факт порушення боржником його
обов'язку та причинний зв'язок між цим
порушенням і шкодою.

Притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливе лише при
наявності певних, передбачених
законом умов. Їх сукупність утворює
склад цивільного правопорушення, який
і є підставою цивільно-правової
відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного
правопорушення, який вимагається
законом для настання відповідальності
у формі відшкодування збитків, є
об'єктивна сторона, яку утворюють:
наявність збитків у майновій сфері
кредитора; протиправні дії, які
виражені у невиконанні або
неналежному виконанні боржником
взятого на себе зобов'язання;
причинний зв'язок між протиправними
діями боржника та збитками.

При цьому важливим елементом
об'єктивної сторони правопорушення є
причинний зв'язок між збитками, які
виникли у кредитора та протиправними
діями боржника, які виражені у
порушенні ним взятих на себе
зобов'язань. Тобто, протиправна дія є
причиною, а збитки - наслідком
протиправної дії.

Так, обов'язок по відшкодуванню збитків
настає для суб'єктів господарювання у
разі порушення господарського
зобов'язання в результаті неналежного
виконання (або невиконання) умов
договору (ст.ст. 224, 225 ГК України, ст. 623
ЦК України), або такий обов'язок настає
в наслідок завдання шкоди без
договірних правовідносин (глава 82 ЦК
України).

Згідно ст. 220 ГК України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням.

Вартість щебеню не є додатковими
витратами понад суму вартості робіт,
сплачена позивачем вартість робіт не
перевищує погодженої сторонами під час
укладання договору, що вказує на
відсутність заподіяння збитків
позивачу.

Також позивачем не надано й доказів на
підтвердження неодержання ним
прибутку (упущеної вигоди), на який він
розраховував.

Позивачем не було доведено факту
нанесення йому збитків діями Філії в
рамках договору підряду № 793 від 20.12.2011
р. на загальну суму 10 994, 00 грн. В
обгрунтування заявлених вимог Позивач
посилається лише на Акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Департаменту з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації (а.с. 64-68),
вимогу Білгород-Дністровської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
стягнення з філії "Гощанський
райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України"
коштів в сумі 10 994, 00 грн. та зобов'язання
перерахувати їх до спеціального фонду
обласного бюджету (а.с. 36-37), а також
довідку Гощанської об'єднаної
державної фінансової інспекції
Державної фінансової інспекції в
Рівненській області № 130-20/42 (а.с. 69)
зустрічної звірки в філії "Гощанський
райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України"
щодо документального підтвердження
виду, обсягу і якості операцій та
розрахунків, що здійснювалися із
Департаментом з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації за період з
01.04.2011р. по 30.06.2013р.

Зазначені документи самі по собі не є
належними та допустимими доказами
порушення філією договірних
зобов'язань і завдання Позивачу
збитків, а відтак не свідчить про
наявність підстав для задоволення
даного позову.

За загальним принципом
цивільного права особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування (ч. 1 ст. 22, п. 4 ст. 611, ч. 1 ст.
623 ЦК України). Для застосування такої
міри відповідальності, як
відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника. Згідно з ч. 2 ст. 623
ЦК України розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором (постанова Вищого
господарського суду України від 06.07.2010
р. у справі № 11/367).

Аналогічно позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 16.03.2011 у справі № 51/250.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 837, ч. 1 ст.
843, ч. 1 ст. 844, ч. 2 ст. 845 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. У договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна у договорі підряду
може бути визначена у кошторисі. Якщо
робота виконується відповідно до
кошторису, складеного підрядником,
кошторис набирає чинності та стає
частиною договору підряду з моменту
підтвердження його замовником. Якщо
фактичні витрати підрядника виявилися
меншими від тих, які передбачалися при
визначенні ціни (кошторису), підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Оскільки між сторонами у справі
було укладено договір підряду, а кошти,
які позивач просить стягнути з
відповідача, отримано останнім як
оплату виконаних за договором робіт,
відтак такі кошти набуто за наявності
правової підстави - договору, а тому
вони не можуть вважатися збитками та не
можуть бути стягнуті на підставі ч. 1 ст.
22 ЦК України і ч. 2 ст. 224 ГК України, як
про це зазначено у позові.

Подібна правова позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України від 22.01.2013 у справі №5 006/18/13/2012,
яка відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень та всіх
судів України, а суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, виявлені ревізією
порушення не впливають на умови
спірних договірних відносин і не
можуть їх змінювати. Вказана правова
позиція викладена у постанові Вищого
господарського суду України від 17.04.2013
у справі № 5005/3943/2011.

Доводи позивача викладені у
позовній заяві не підтверджені
документально та спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ст. 623 ЦК України
розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Дослідивши матеріали справи суд
дійшов висновку про те, що докази
понесених позивачем внаслідок
завищення вартості виконаних робіт у
сумі 10 994, 00 грн. збитків в матеріалах
справи відсутні, як власне, й докази
протиправної поведінки Відповідача,
яка спричинила шкоду, наявності
причинного зв'язку між шкодою та
протиправною поведінкою, докази вини
Відповідача (як підстави для настання
відповідальності).

Результати перевірки органу
державного фінансового контролю не
можуть бути предметом розгляду в
господарському суді, оскільки
зазначений орган є органом владних
повноважень і не може бути стороною в
господарському процесі.

Статтею 10 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні"
визначено права органу державного
фінансового контролю, до яких, зокрема,
віднесено право:

- перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);

- пред'являти керівникам та іншим
особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства;

- порушувати перед відповідними
державними органами питання про
визнання недійсними договорів,
укладених із порушенням законодавства,
у судовому порядку стягувати у дохід
держави кошти, отримані
підконтрольними установами за
незаконними договорами, без
установлених законом підстав та з
порушенням законодавства;

- звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

- одержувати від державних
органів та органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій усіх форм власності, інших
юридичних осіб та їх посадових осіб,
фізичних осіб - підприємців інформацію,
документи і матеріали, необхідні для
виконання покладених на нього завдань;

- проводити на підприємствах, в
установах та організаціях зустрічні
звірки з метою документального та
фактичного підтвердження виду, обсягу
і якості операцій та розрахунків для
з'ясування їх реальності та повноти
відображення в обліку підприємства,
установи та організації, що
контролюється;

- при виявленні збитків, завданих
державі чи підприємству, установі,
організації, що контролюється,
визначати їх розмір у встановленому
законодавством порядку тощо.

Проаналізувавши вищезазначену
норму закону суд вважає, що право
звернення до суду щодо усунення
виявлених ревізією порушень
законодавства належить органу
державного фінансового контролю, що
здійснювало перевірку позивача.

Поряд з цим, п. 4 ст. 179 ГК України
закріплено основний принцип, який
визначає, що при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству. Аналогічні
положення містять і норми Цивільного
кодексу України, які визначають, що в
Україні діє принцип свободи договору
(ст. 3 ЦК України), тобто вільне
волевиявлення учасників правовідносин
щодо встановлення умов договору за
взаємною згодою; сторони є вільними в
укладенні договору та визначенні його
умов (ст. 627 ЦК України); зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК
України), сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд (ст. 6 ЦК України).

У відповідності до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

На підставі викладеного суд дійшов
висновку про те, що позивач не надав
суду належних та допустимих доказів в
обгрунтування своїх позовних вимог
щодо стягнення з відповідача збитків,
понесених в наслідок завищення
вартості виконаних робіт за договором
підряду № 793 від 20.12.2009р. в сумі 10 994, 00
грн., а відтак, враховуючи викладене
вище, заслухавши пояснення Позивача,
враховуючи докази надані Позивачем на
підтвердження заявлених вимог, - вимоги
Позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України
судові витрати в розмірі 1 827 грн.,
покладаються на Позивача

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Департаменту з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації в задоволенні
позову відмовити.

Повний текст рішення підписано 09.04.2014 р.

Суддя
Гудзенко Я.О.