КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№ 911/641/13-г

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Кондес Л.О.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Голуб В.Є. -
представник, дов. б/н від 12.02.2013;

від відповідача: Гуйда Д.М. -
представник, дов. № 118 від 22.07.2013;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиса"

на рішення Господарського суду
Київської області від 26.06.2013

у справі № 911/641/13-г (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Карпатські мінеральні води"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиса"

про стягнення 175 030,16 грн.

На підставі ст.ст. 77, 79, 99 ГПК
України ухвалами Київського
апеляційного господарського суду від
07.10.2013 та від 21.10.2013 розгляд апеляційної
скарги у справі № 911/641/13-г відкладався
на 21.10.2013 та 04.11.2013, відповідно; ухвалою
від 04.11.2013 призначено у справі № 911/641/13-г
судову економічну експертизу,
апеляційне провадження у справі №
911/641/13-г зупинено до одержання
результату судової економічної
експертизи, а ухвалою від 24.03.2014
поновлено апеляційне провадження у
справі № 911/641/13-г.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 26.06.2013 у справі №
911/641/13-г позов задоволено частково;
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача 182 412,36 грн. основної
заборгованості за поставлений товар, 9
513,00 грн. основної заборгованості за
тару, 3 020,59 грн. пені від суми основної
заборгованості за поставлений товар,
176,75 грн. інфляційних збитків від суми
основної заборгованості за
поставлений товар, 7 856,22 грн. 3% річних
від суми основної заборгованості за
поставлений товар, 359,66 грн. 3% річних від
суми основної заборгованості за тару,
судові витрати: 4 066,77 грн. судового
збору, 12 000,00 грн. витрат на послуги
адвоката; в задоволенні інших позовних
вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що на виконання
умов договору позивачем у 2011р. було
передано у власність (продано)
відповідачу товар на загальну суму 745
588,49 грн. в тарі (європіддони) вартістю
на загальну суму 9 618,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, наявними у матеріалах
справи; за період дії договору та на
його виконання відповідачем було лише
частково виконано свій обов'язок по
оплаті товару та перераховано позивачу
грошові кошти у розмірі 520 939,77 грн., що
підтверджується бухгалтерською
довідкою позивача, довідкою ПАТ „Банк
„Український капітал", листом № 39 від
22.03.2012 відповідача на суму 187 118,70 грн.,
наявними у матеріалах справи; за період
дії договору та на його виконання у 2011р.
відповідачем було повернуто позивачу
товар на загальну суму 20 308,12 грн. та
тару (європіддони) вартістю на загальну
суму 105,00 грн.; у 2011р. між позивачем та
відповідачем були підписані акти про
залік взаємних зустрічних вимог від
31.05.2011, 22.06.2011, 26.08.2011, 26.08.2011, згідно із
якими сторони здійснили зарахування
зустрічних вимог та припинили,
частково, зобов'язання відповідача
перед позивачем по оплаті поставленого
товару за дистриб'юторським договором
№ 2-11 від 10.02.2011 на загальну суму 21 928,24
грн.; перевіривши, суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог про
стягнення 3 020,59 грн. пені, 176,75 грн.
інфляційних збитків, 7 886,22 грн. 3% річних
від суми основної заборгованості за
поставлений товар та 359,66 грн. 3% річних
від суми основної заборгованості по
оплаті за тару; дослідивши та
проаналізувавши наявні у матеріалах
справи докази, суд дійшов висновку про
часткове покладення на відповідача
понесених позивачем витрат на послуги
адвоката у розмірі 12 000,00 грн., оскільки
заявлений позивачем розмір на суму 16
000,00 грн., понесених ним витрат на
послуги адвоката, є неспіврозмірним із
заявленими ним позовними вимогами у
даній справі.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення Господарського суду
Київської області від 26.06.2013 у справі №
911/641/13-г скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що
заборгованість відповідачем
сплачувалась та існує порядок
зарахування грошових коштів в рахунок
оплати заборгованості, однак, судом не
перевірено порядок зарахування
позивачем сплачених на виконання
взятих на себе зобов'язань грошових
коштів.

Скаржник стверджує про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 25 620,49 грн.,
оскільки, за договором позивач
поставив відповідачу товари на
загальну суму 753 988,49 грн., із яких
вартість товару - 745 084,49 грн. та
зворотної тари (піддони) - 8 904,00 грн.,
відповідач сплатив позивачу 708 058,47 грн.
та повернув позивачу товар на загальну
суму 20 309,53 грн.

Скаржник зазначає, що 01.06.2011 між
позивачем та відповідачем укладена
додаткова угода № 1 до
дистриб'юторського договору № 2-11 від
10.02.2011, якою сторонами визначено
незнижуваний товарний залишок в сумі 26
793,81 грн., який відповідач зобов'язався
виплатити по факту оплати мережею
Рейнфорд заборгованості з продукції
позивача перед дистриб'ютором, однак,
станом на 09.04.2013 мережа Рейнфорд
заборгованість з оплати продукції
позивача відповідачу не виплатила, у
зв'язку із чим у відповідача
залишається заборгованість перед
позивачем у розмірі 25 620,49 грн.

На думку скаржника, судом не
перевірено, чи не сплинув строк
позовної давності щодо кожної поставки
товару.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України, скаржник заявляє про
наявність підстав для зменшення
неустойки за рішенням суду, якими є
наслідки світової фінансової кризи,
високі невиплати з боку контрагентів,
існування заборгованості перед іншими
підприємствами.

У запереченні на апеляційну скаргу
позивач просить рішення
Господарського суду Київської області
від 26.06.2013 у справі № 911/641/13-г залишити
без змін, вказує на те, що між сторонами
існувало два договори, а саме: № 03-03 від
03.03.2009 та № 2-11 від 10.02.2011, а відповідач,
згідно із листом № 39 від 22.03.2012, змінив
призначення платежів в платіжних
дорученнях, зазначених у цьому листі,
на загальну суму 187 118,70 грн. і встановив
їх призначення в якості оплати за товар
не за дистриб'юторським договором № 2-11
від 10.02.2011, а за дистриб'юторським
договором № 03-03 від 03.03.2009 і така зміна
призначення платежів і, відповідно,
оплата товару була прийнята позивачем
саме за дистриб'юторським договором №
03-03 від 03.03.2009; твердження відповідача
про те, що згідно із додатковою угодою
№ 1 від 01.06.2011 до договору № 2-11 у нього
існує незнижуваний товарний залишок у
сумі 26 793,81 грн., до моменту оплати
мережею Рейнфорд даної суми, не
відповідає дійсності, оскільки:
відповідачем не надано доказів
несплати даною мережею заборгованості
у сумі 26 793,81 грн.; згідно із п. 6.3
додаткової угоди № 1 до договору № 2-11
незнижуваний товарний залишок у сумі 26
793,81 грн. відповідач зобов'язаний
сплатити протягом 5 днів до дати
закінчення дії договору або протягом 7
календарних днів з дати отримання
повідомлення про розірвання договору
№ 2-11, або з дати сплати мережею
Рейнфорд даної суми, а договір № 2-11
припинив свою дію 31.12.2011, повідомлення
про розірвання договору позивачем було
направлено відповідачу 21.10.2011 разом із
претензією № 1.

07.10.2013 скаржником подана заява про
призначення у справі № 911/641/13-г
економічної експертизи.

Розглянувши подану скаржником заяву,
вивчивши обставини справи,
проаналізувавши доводи щодо
необхідності призначення судової
експертизи, колегія суддів дійшла
висновку про наявність підстав для
задоволення заяви та ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2013 була
призначена у справі № 911/641/13-г судова
економічна експертиза, а пов'язані із
її проведенням витрати покладено на
відповідача.

Однак, експертною установою - Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз із супровідними листом від
11.03.2014 № 12763/12764/13-45 матеріали справи №
911/641/13-г були повернуті без виконання
згаданої ухвали через несплату
відповідачем коштів за проведення
судової економічної експертизи.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
враховуючи доводи заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду
Київської області позовну заяву про
стягнення з відповідача 147 657,15 грн.
основного боргу за поставлений товар,
пені у розмірі 11 541,52 грн. за несплачений
товар, інфляційних збитків за весь
період користування безпідставно
збереженими коштами по товару у
розмірі 442,97 грн., 3% річних за весь
період користування безпідставно
збереженими коштами по товару у
розмірі 5 867,19 грн., 9 219,00 грн. боргу за
несплачені кошти по піддонах, 3% річних
за весь період користування
безпідставно збереженими коштами по
піддонах у розмірі 302,33 грн.; судового
збору.

На підставі ст. 22 ГПК України позивач в
уточненому розрахунку пені та судових
витрат від 09.04.2013 просить задовольнити
позовні вимоги з урахуванням
уточненого розрахунку пені у розмірі 11
043,94 грн. та стягнути з відповідача
судові витрати, у тому числі на
адвокатські послуги у сумі 16 000,00 грн.

Позивач у заяві від 29.04.2013 про
збільшення позовних вимог в порядку ст.
22 ГПК України просив стягнути з
відповідача 182 412,36 грн. основної
заборгованості, пеню у розмірі 13 643,44
грн., інфляційні збитки у сумі 359,33 грн.,
3% річних від простроченої суми у
розмірі 8 321,00 грн., борг по піддонах у
сумі 9 513,00 грн., 3% річних від
простроченої суми по піддонах у
розмірі 433,94 грн.; судові витрати, які
складаються з судового збору та витрат
на оплату адвокатських послуг у сумі 16
000,00 грн.

11.06.2013 позивачем, на підставі ст. 22 ГПК
України, до Господарського суду
Київської області була подана заява
про уточнення позовних вимог у справі
№ 911/641/13-г, відповідно до якої позивач
просив стягнути з відповідача 182 412,36
грн. основної заборгованості, пеню у
розмірі 3 028,02 грн., інфляційні збитки у
сумі 176,75 грн., 3% річних від простроченої
суми у розмірі 7 856,22 грн., борг по
піддонах у сумі 9 513,00 грн., 3% річних від
простроченої суми по піддонах у
розмірі 359,66 грн.; судові витрати, які
складаються з судового збору та витрат
на оплату адвокатських послуг у сумі 16
000,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
10.02.2011 між позивачем та відповідачем
укладено дистриб'юторський договір №
2-11, відповідно до п. 2.1 якого позивач, за
договором продавець, на постійній
основі зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
передавати у власність відповідача, за
договором дистриб'ютора, товар, а
відповідач зобов'язується приймати та
оплачувати товар в порядку та на
умовах, визначених цим договором.

Згідно із п. 2.2 договору № 2-11 загальна
кількість товару, який буде
продаватись протягом строку дії даного
договору, асортимент товару та сума
договору визначається на підставі
накладних на товар, які після
підписання сторонами будуть складати
невід'ємну частину договору.

Факт виконання позивачем зобов'язань
за договором № 2-11 підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями
видаткових накладних, а саме: № ЦБ-0000028
від 14.02.2011 товар на суму 29 575,69 грн.,
піддони на суму 420,00 грн., № ЦБ-0000036 від
28.02.2011 товар на суму 22 039,70 грн., піддони
на суму 84,00 грн., № ЦБ-0000040 від 28.02.2011
товар на суму 37 155,46 грн., піддони на суму
525,00 грн., № ЦБ-0000041 від 28.02.2011 товар на
суму 22 740,48 грн., піддони на суму 441,00 грн.,
№ ЦБ-0000078 від 29.03.2011 товар на суму 31 488,46
грн., піддони на суму 504,00 грн., № ЦБ-0000079
від 29.03.2011 товар на суму 33 634,50 грн.,
піддони на суму 567,00 грн., № ЦБ-0000117 від
22.04.2011 товар на суму 35 461,03 грн., піддони
на суму 483,00 грн., № ЦБ-0000120 від 22.04.2011
товар на суму 238,80 грн., № ЦБ-0000137 від
28.04.2011 товар на суму 1 023,40 грн., піддони
на суму 42,00 грн., № ЦБ-0000142 від 29.04.2011
товар на суму 34 308,72 грн., піддони на суму
336,00 грн., № ЦБ-0000155 від 29.04.2011 товар на
суму 119,40 грн., № ЦБ-0000157 від 16.05.2011 товар
на суму 35 302,52 грн., піддони на суму 462,00
грн., № ЦБ-0000168 від 23.05.2011 товар на суму 35
269,37 грн., піддони на суму 567,00 грн., №
ЦБ-0000176 від 25.05.2011 товар на суму 40 167,56
грн., піддони на суму 567,00 грн., № ЦБ-0000186
від 30.05.2011 товар на суму 28 476,94 грн.,
піддони на суму 336,00 грн., № ЦБ-0000187 від
30.05.2011 товар на суму 27 626,60 грн., піддони
на суму 294,00 грн., № ЦБ-0000204 від 30.05.2011
товар на суму 21 314,78 грн., піддони на суму
462,00 грн., № ЦБ-0000205 від 31.05.2011 товар на
суму 28 697,88 грн., піддони на суму 441,00 грн.,
№ ЦБ-0000207 від 01.06.2011 товар на суму 17 415,11
грн., № ЦБ-0000208 від 01.06.2011 товар на суму 5
884,01 грн., № ЦБ-0000241 від 17.06.2011 товар на
суму 36 058,18 грн., піддони на суму 567,00 грн.,
№ ЦБ-0000253 від 24.06.2011 товар на суму 33 353,78
грн., піддони на суму 441,00 грн., № ЦБ-0000254
від 24.06.2011 товар на суму 31 003,20 грн.,
піддони на суму 420,00 грн., № ЦБ-0000277 від
19.07.2011 товар на суму 33 622,56 грн., піддони
на суму 441,00 грн., № ЦБ-0000278 від 19.07.2011
товар на суму 31 772,45 грн., піддони 441,00
грн., № ЦБ-0000303 від 27.07.2011 товар на суму 35
237,66 грн., піддони на суму 525,00 грн., №
ЦБ-0000338 від 31.07.2011 товар на суму 39 738,82
грн., піддони на суму 462,00 грн., № ЦБ-0000349
від 09.09.2011 товар на суму 30 542,98 грн.,
піддони на суму 210,00 грн., № ЦБ-0000362 від
21.09.2011 товар на суму 2 165,18 грн., № ЦБ-0000373
від 29.09.2011 товар на суму 5 897,66 грн., №
ЦБ-0000383 від 05.10.2011 на суму 7 831,30 грн.,
наявними у матеріалах справи,
відповідно до яких позивач поставив, а
відповідач прийняв товар на загальну
суму у розмірі 745 588,49 грн. та піддонів на
загальну суму 9 618,00 грн.

Як вказується позивачем у позовній
заяві та не заперечується
відповідачем, останній повернув товар
та піддони позивачу на загальну суму 20
413,12 грн., за видатковими накладними
(повернення), а саме: № ЛС-0002494 від 14.06.2011
на суму 1 979,64 грн., № ЛС-0002528 від 03.08.2011 на
суму 14 151,44 грн., № ЛС-0002583 від 18.10.2011
товар на суму 4 177,04 грн. та піддонів на
суму 105,00 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги; зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Також сторони домовились здійснити
залік однорідних зустрічних вимог, на
загальну суму 21 928,24 грн., що
підтверджується актами про залік
взаємних вимог від 31.05.2011 на суму 4 371,24
грн., від 22.06.2011 на суму 9 678,00 грн., від
26.08.2011 на суму 500,00 грн. та від 26.08.2011 на
суму 7 379,00 грн., що не заперечується
відповідачем.

Згідно із п. 6.1 договору № 2-11, в редакції
додатку № 7 від 10.02.2011, відповідач
зобов'язується сплачувати повну
вартість переданого йому товару
протягом 45 календарних днів з дня
поставки.

01.06.2011 сторонами укладено додаткову
угоду № 1 до договору № 2-11, якою
викладено пункти 6.2, 6.3 у новій редакції
та передбачено, що відповідач
зобов'язується протягом 45 календарних
днів з дня поставки товару оплатити
повну його вартість, без незнижуваного
товарного залишку, який буде виражений
у сумі 26 793,81 грн. (сума заборгованості
мережі Рейнфорд перед відповідачем),
шляхом перерахування грошових коштів
платіжним дорученням на поточний
рахунок позивача за виключенням умов,
обумовлених в. п. 6.3 даного договору;
незнижуваний товарний залишок у сумі 26
793,81 грн. відповідач зобов'язується
оплатити протягом 5 календарних днів до
дати закінчення дії даного договору,
зазначеної в пункті 14.1 договору, або
протягом 7 календарних днів з дати
повідомлення про розірвання даного
договору, або по факту оплати мережею
Рейнфорд заборгованості по продукції
ТД КМВ перед відповідачем.

Довідкою ПАТ "Банк "Український
капітал", наданою відповідачем до
матеріалів справи, підтверджується
перерахування з розрахункового
рахунку відповідача оплати за товар
згідно із договором № 2-11 на
розрахунковий рахунок позивача за
період з 15.02.2011 по 05.10.2011 у розмірі 708 058,47
грн.

Однак, як вбачається із листа
відповідача за № 39 від 22.03.2012
надісланому позивачу, відповідач
просить вважати помилковим
призначення платежу: "Оплата за товар
згідно договору № 2-11 від 10.02.2011", яке
вказано у наведеному переліку
платіжних доручень (за період з 15.02.2011
по 12.05.2011) всього на суму 187 118,70 грн. та
просив вважати вірним призначення
платежу: "Оплата за товар згідно
договору № 03/03 від 03.03.2009".

Зазначений лист № 39 прийнятий
позивачем та змінено призначення
платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Також ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено,
що до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

Договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626
ЦК України), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до договору (ст. 526 ЦК
України), а одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
(ст. 525 ЦК України). Відповідно до
ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
(ст. 33 ГПК України).

В матеріалах справи відсутні докази
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо сплати заборгованості
перед позивачем за поставлений
останнім товар у розмірі 182 412,36 грн. та
піддони у розмірі 9 513,00 грн. згідно із
договором № 2-11.

Таким чином, апеляційний господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
про стягнення з відповідача 182 412,36 грн.
заборгованості за поставлений
позивачем товар та піддони у розмірі 9
513,00 грн. згідно із договором № 2-11, є
такими, що підтверджені матеріалами
справи та відповідають чинному
законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання); у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 12.2 договору № 2-11 передбачено,
що за порушення строку оплати,
передбаченого п.п. 6.1, 6.2 даного
договору, відповідач виплачує позивачу
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, діючої у період, за який
сплачується пеня, від суми
поставленого, але не оплаченого у
встановлений строк товару, за кожний
день порушення такого зобов'язання.

В останній заяві позивача про
уточнення позовних вимог, поданій до
суду першої інстанції 11.06.2013, позивач
нарахував пеню за прострочку оплати
товарів, поставлених 19.07.2011, 27.07.2011,
31.08.2011, 09.09.2011, 21.09.2011, 29.09.2011, 05.10.2011, 06.10.2011
та просить її стягнути за період з
12.02.2012 по 02.03.2012, 10.03.2012, 15.04.2012, 25.04.2012,
04.05.2012, 12.05.2012, 20.05.2012, 21.05.2012, відповідно.

Із врахуванням дат закінчення строку
нарахування пені, зазначених позивачем
у згаданій заяві від 11.06.2013, загальна
сума пені становить 3 028,02 грн.

Позовні вимоги у частині стягнення
пені за прострочення оплати товарів є
правомірними, однак, слід вказати на
наступне.

Зі змісту відзиву на позовну заяву,
поданого до Господарського суду
Київської області 20.03.2013, вбачається, що
відповідачем порушено питання про
застосування господарським судом
першої інстанції позовної давності
щодо вимог про стягнення пені у справі
№ 911/641/13-г щодо кожної поставки товару.

Законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності; відтак її може бути викладено
у відзиві на позов або у вигляді
окремого клопотання, письмового чи
усного; в останньому випадку воно
обов'язково має бути зазначене в
протоколі судового засідання (пункт 6
частини другої статті 81-1 ГПК;
господарський суд може також
запропонувати відповідачеві викласти
таку заяву в письмовій формі та
долучити її до матеріалів справи (п. 2.1
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено,
що позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Також в п. 14.8 договору № 2-11 сторони
дійшли згоди встановити строк позовної
давності в один рік для пред'явлення
претензій зі сплати неустойки (пеня,
штраф).

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 253, ч. 5 ст. 254 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок; якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін;
при цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано; даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором) (п. 4.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Із врахуванням умов п. 6.1 договору № 2-11,
в редакції додатку № 7 від 10.02.2011 та
додаткової угоди № 1 від 01.06.2011,
прострочення обов'язку оплатити
одержаний відповідачем товар почалося
з 03.09.2011, 13.09.2011, 18.10.2011, 25.10.2011, 08.11.2011,
15.11.2011, 22.11.2011 та 23.11.2011, відповідно.

Як вбачається із заяви про уточнення
позовних вимог від 11.06.2013, пеня
нарахована із врахуванням положень ч. 6
ст. 232 ГК України.

Перерахувавши розрахунок пені,
наведений позивачем у заяві про
уточнення позовних вимог у справі №
911/641/13-г від 11.06.2013, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 3 028,02 грн. пені за
прострочення оплати поставлених
товарів є правомірною.

Отже, позовна давність за вимогою про
стягнення пені за прострочення оплати
товарів, поставлених 19.07.2011, 27.07.2011,
31.08.2011, 09.09.2011, 21.09.2011, 29.09.2011, 05.10.2011 та
06.10.2011, почала спливати з 03.09.2012, 13.09.2012,
18.10.2012, 25.10.2012, 08.11.2012, 15.11.2012, 22.11.2012 та
23.11.2012, відповідно.

Оскільки позов пред'явлено до суду
22.02.2013, то вимоги про стягнення пені,
нарахованої за період до 22.02.2012,
пред'явлений після спливу позовної
давності, а за період після 22.02.2012 - до
спливу позовної давності, тому що
природа пені є плинною та
нараховується за кожний день
прострочення, як це передбачено в ч. 3
ст. 549 ЦК України.

Згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд
визнає поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Однак, із матеріалів справи не
вбачається та позивачем не наведено
поважних причин пропуску позовної
давності, отже, немає підстав для
висновку про існування зазначених
поважних причин.

Здійснивши власний розрахунок пені,
враховуючи періоди, зазначені
позивачем у заяві про уточнення
позовних вимог у справі № 911/641/13-г від
11.06.2013, апеляційний господарський суд,
враховуючи те, що позовна заява подана
до Господарського суду Київської
області, згідно із штампом суду, саме
22.02.2013, та сплив позовної давності,
дійшов висновку, що в позові про
стягнення 507,15 грн. пені належить
відмовити, у зв'язку із спливом
позовної давності відповідно до ч. 4 ст.
267 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення суми пені у розмірі 2 520,87 грн.
є такими, що підлягають задоволенню.

В п.п. 3.5, 3.6 договору № 2-11 передбачено,
що тара, яка повертається,
багаторазового використання підлягає
поверненню позивачу протягом трьох
місяців з дати поставки товару;
вартість тари (європіддону)
зазначається у накладних; у випадку
неповернення тари відповідачем у
повній або частковій кількості у разі
закінчення строку, зазначеного в п. 3.4
договору, відповідач зобов'язується
сплатити повну або часткову вартість
тари, зазначеної у накладних, не
пізніше 3-х банківських днів з моменту
прострочення строку повернення тари.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи те, що матеріалами справи
підтверджується прострочення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, апеляційний
господарський суд, перевіривши
розрахунок позивача, наведений
останнім у заяві про уточнення
позовних вимог у справі № 911/641/13-г від
11.06.2013, здійснивши власний розрахунок
інфляційних втрат, 3% річних із
заборгованості за товар та піддони,
вважає суми інфляційних втрат у
розмірі 176,75 грн. та 3% річних за
прострочення оплати товару у розмірі 7
856,22 грн. та за прострочення оплати
піддонів у розмірі 359,66 грн. правильними
та такими, що підлягають стягненню з
відповідача.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення з відповідача витрат на
послуги адвоката, то апеляційний
господарський суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються, зокрема, при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Позивачем до матеріалів справи наданий
договір № 22 від 07.02.2013 про надання
правових (адвокатських) послуг,
відповідно до п. 1 якого, позивач, за
договором замовник, а Адвокатське
об'єднання "Зейкан, Попович, Голуб і
партнери", за договором виконавець,
бере на себе зобов'язання надавати
правову допомогу (адвокатські послуги),
в обсязі та на умовах, передбачених
даним договором, а позивач бере на себе
зобов'язання сплатити вартість послуг
(а.с. 98-99).

Також позивачем до матеріалів справи
додано копію свідоцтва на право
заняття адвокатською діяльністю № 1447/10
від 30.09.1998; акт № 1 від 25.04.2013 наданих
правових (адвокатських) послуг згідно з
договором № 22 від 07.02.2013, де зазначено,
що Адвокатське об'єднання "Зейкан,
Попович, Голуб і партнери" надав, а
позивач прийняв послуги, здійснені
відповідно до договору № 22 від 07.02.2013, а
саме: складання правових документів з
метою захисту інтересів позивача з
приводу боргу відповідача перед
позивачем, згідно із договором № 2-11 від
10.02.2011, представництво інтересів
позивача у Господарському суді
Київської області у справі № 911/641/13-г з
приводу боргу відповідача перед
позивачем, згідно із договором 2-11 від
10.02.2011; вартість наданих послуг
становить 16 000,00 грн., без ПДВ;
рахунок-фактуру № 1 від 05.04.2013 (а.с. 100).

Із витягу із особового рахунку
позивача за 08.04.2013 вбачається, що
позивачем сплачено грошові кошти у
розмірі 16 000,00 грн., а у графі:
"Призначення платежу" зазначено:
"Оплата за надання правових
(адвокатських) послуг згідно із
рахунком-фактурою № 1 від 05.04.2013, без
ПДВ" (а.с. 101).

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані із оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК
(п. 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

В п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
вказано, що, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, господарський
суд має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову; у зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

Апеляційний господарський суд
погоджується із висновками
господарського суду першої інстанції
про те, що заявлений позивачем розмір
понесених ним витрат на послуги
адвоката у сумі 16 000,00 грн. є
неспіврозмірним із заявленими ним
позовними вимогами у даній справі та
те, що сума витрат, пов'язаних із
оплатою послуг адвоката у розмірі 12 000,00
грн. є співрозмірною.

Однак, враховуючи часткове задоволення
позовних вимог, пропорційним розміром
витрат позивача, пов'язаних із оплатою
послуг адвоката, є сума у розмірі 11 964,17
грн., яка є правильною та такою, що
підлягає стягненню з відповідача,
враховуючи положення ст. 49 ГПК України
та принцип співрозмірності.

Твердження скаржника про те, що й 12 000,00
грн. є неспіврозмірно завищеною сумою
витрат на послуги адвоката, голослівне,
на його обґрунтування скаржником не
наведено доводів.

Із висновком суду першої інстанції про
стягнення 3 020,59 грн. пені за
прострочення оплати товару, апеляційна
інстанція не погоджується, як із
прийнятим без урахування пред'явлення
частини позовних вимог після спливу
позовної давності.

Апеляційний господарський суд,
частково, не погоджується із доводами
апеляційної скарги, враховуючи
викладене та наступне.

Як вбачається із умов п. 6.3 договору №
2-11, в редакції додаткової угоди № 1 від
01.06.2011, строк настання обов'язку
відповідача оплатити незнижуваний
залишок в сумі 26 793,81 грн. настає у строк,
передбачений у цьому пункті, який
нараховується залежно від настання
трьох подій, зазначених у вказаному
пункті, зокрема, протягом 5-ти
календарних днів до дати закінчення
дії даного договору, вказаної в п. 14.1
договору.

Згідно із п. 14.1 договору № 2-11 даний
договір вступає в силу з дня підписання
обома сторонами та діє до 31.12.2011; у
випадку, якщо за один місяць до
закінчення строку дії договору, жодна
із сторін письмово не повідомить про
його припинення, строк дії договору
продовжується на тих саме умовах та на
той саме строк; у частині
взаєморозрахунків даний договір діє до
повного завершення розрахунків.

Відповідно до фіскального чеку № 6635 та
опису вкладення у цінний лист, 21.10.2011
позивачем було надіслано відповідачу
повідомлення про розірвання договору
№ 2-11, листом від 20.05.2011 № 20.10-11/1.

Отже, у будь-якому разі відповідач
повинен був оплатити згадану суму до
26.12.2011.

Твердження скаржника про здійснення
ним оплати товарів на загальну суму 745
084,49 грн. суперечить матеріалам справи,
адже відповідач листом від 22.03.2012 № 39,
адресованому позивачу, змінив
призначення платежу у платіжних
документах із оплати за товар згідно із
договором № 2-11 на оплату за товар
згідно із договором № 03/03 від 03.03.2009 й у
вказаному листі відповідачем
зазначено, що таке призначення
підтверджує заборгованість між
сторонами згідно із п. 4 та п. 5
підписаних актів про залік взаємної
заборгованості від 31.05.20111, 22.06.2011, 26.08.2011.

В ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено, що
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Однак, відповідачем до матеріалів
справи не надано доказів наявності
виняткового випадку, наявності
обставин, які мають істотне значення та
які є підставою для звільнення
відповідача від відповідальності за
порушення зобов'язання через дані
обставини, у тому числі майнового
стану, інші інтереси, що заслуговують
на увагу.

Щодо наслідків світової фінансової
кризи, то вони впливають на фінансовий
стан обох сторін господарського спору;
високі невиплати з боку контрагентів
та існування заборгованості перед
іншими підприємствами не свідчать про
майновий стан відповідача, що міг би
розглядатись, як підстава для
застосування вищезгаданих норм
процесуального та матеріального права.

Отже, у суду першої інстанції не було
підстав для застосування ч. 3 ст. 83 ГПК
України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для часткового скасування рішення суду
першої інстанції і прийняття нового
рішення, у зв'язку із чим апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лиса"
задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 26.06.2013 у справі №
911/641/13-г скасувати частково.

3. Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиса" (08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5-Б;
ідентифікаційний код 32683728) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Карпатські мінеральні води" (01011, м.
Київ, Печерський район, вулиця
Олександра Копиленка, будинок 3,
квартира 7; ідентифікаційний код 35633685)
182 412,36 грн. основного боргу за
поставлений товар, 9 513,00 грн. основного
боргу за піддони; 2 520,87 грн. пені, 176,75
грн. інфляційних нарахувань на суму
боргу, 7 856,22 грн. 3% річних - за
прострочення оплати основного боргу за
поставлений товар, 359,66 грн. 3% річних - за
прострочення оплати основного боргу за
піддони, 11 964,17 грн. витрат на оплату
послуг адвоката, 4 054,78 грн. судового
збору.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Карпатські мінеральні води" (01011, м.
Київ, Печерський район, вулиця
Олександра Копиленка, будинок 3,
квартира 7; ідентифікаційний код 35633685)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лиса" (08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вулиця Промислова, будинок 5-Б;
ідентифікаційний код 32683728) 6,00 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

5. Видачу наказів доручити
Господарському суду Київської області.

6. Справу № 911/641/13-г повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
Л.О. Кондес

В.І. Рябуха