ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.04.14р. Справа № 13/370-10

Розглядається скарга: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ на постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві та на дії Головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Березкіної
Т.А. щодо повернення виконавчого
документу

У справі за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

до відповідача: Виконавчий комітет
Новомосковської міської ради,
м.Новомосковськ Дніпропетровської
області

Третя особа: Публічне акціонерне
товариство „Банк Кредит Дніпро", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 24 318 грн. 00 коп.

Суддя Первушин Ю.Ю.

від позивача (скаржник): ОСОБА_4,
адвокат, договір (угода) про надання
адвокатських послуг від 12.10.2010 року;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

від ВДВС: Неруш О.В. - представник,
довіреність № 11-51/96 від 13.01.2014 року.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області по справі №
13/370-10 від 24.02.2011 року позов задоволено
частково, вирішено стягнути з
Виконавчого комітету Новомосковської
міської ради (51200, м. Новомосковськ
Дніпропетровської області,
вул. Радянська, 14, ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) суму 463 146,45 грн. (чотириста
шістдесят три тисячі сто сорок шість
грн. 45 коп.), державне мито у розмірі 4631,47
грн. (чотири тисячі шістсот тридцять
одна грн. 47 коп.), витрати на
інформаційно-технічне забезпечення -
236,00 грн. (двісті тридцять шість грн. 00
коп.), судові витрати з оплати послуг
адвоката - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч
грн. 00 коп.), в частині позовних вимог
щодо стягнення орендної плати за 01-09
березня 2009 року в сумі 14 577,66 грн. -
відмовлено.

На виконання зазначеного рішення суду
видано наказ про примусове виконання
від 20.06.2011 року.

27.11.2013 року від Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до господарського
суду надійшла скарга на постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві та на дії Головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області Березкіної
Т.А.

18.11.2013 року вищевказана справа
направлена до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду для
подальшого направлення до Вищого
господарського суду України.

Листом господарського суду від 28.11.2013
року повідомлено скаржника, що
вищевказана скарга буде розглянута
після повернення справи до
господарського суду Дніпропетровської
області.

12.02.2014 року справа №13/370-10 повернулась
на адресу господарського суду
Дніпропетровської області.

Відповідно до ст.1212 ГПК України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути
подані стягувачем, боржником або
прокурором протягом десяти днів з дня
вчинення оскаржуваної дії, або з дня,
коли зазначеним особам стало про неї
відомо, або з дня, коли дія мала бути
вчинена.

Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Ухвалою господарського суду від 13.02.2014
року прийнято скаргу до розгляду та
призначено на 03.03.2014 року.

Представник позивача (скаржник) та
третьої особи у судове засідання не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду скарги до суду не надіслали, у
зв'язку з чим розгляд скарги відкладено
на 17.03.2014 року.

17.03.2014 року у судовому засіданні
оглянуто оригінали документів, наданих
представником ВДВС, а саме матеріали
виконавчого провадження №349/6, номер за
ЄДРВП: 30035910 та зобов'язано ВДВС надати
належним чином завірені копії
вищезазначених документів до
матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2014
року розгляд скарги відкладено на
24.03.2014 року.

Представник третьої особи у судове
засідання 24.03.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив,
клопотання про відкладення розгляду
скарги до суду не надіслав.

20.03.2014 року від представника позивача
через канцелярію суду надійшли
письмові пояснення щодо підтвердження
правомірності доводів скаржника щодо
незаконності постанови про повернення
виконавчого документу (а.с. Т-2, а.с. 1-3).

21.03.2014 року до канцелярії
господарського суду від Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровської області надійшли
заперечення проти скарги на дії
державного виконавця № 11-20/125-14 від
17.03.2014 року (Т-2, а.с. 22-24), в якому просить
відмовити в задоволенні скарги.

У судовому засіданні 24.03.2014 року
представник скаржника подав заяву в
якій просить суд, вирішити питання про
стягнення у випадку задоволення
скарги, послуг на адвокатську допомогу
адвоката ОСОБА_4 До заяви додано копію
рахунку №34 від 21.03.2014 року та квитанцію
на оплату (Т-2, а.с. 44-46).

Ухвалою господарського суду від 24.03.2014
року розгляд скарги відкладено на
26.03.2014 року, у зв'язку з неявкою
представника третьої особи у судове
засідання.

Представник третьої особи у судове
засідання 26.03.2014 року повторно не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, клопотання про відкладення
розгляду скарги до суду не надіслав.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2014
року розгляд скарги відкладено на
14.04.2014 року.

Представник позивача (скаржника) у
судовому засіданні 14.04.2014 року подав
клопотання (Т-2, а.с.60) про продовження
строку розгляду скарги на 15 днів, до
28.04.2014 року, у зв'язку з необхідністю
подання додаткових доказів, яку
задоволено судом.

Представники відповідача та третьої
особи у судове засідання 14.04.2014 року не
з'явились, причини неявки суду не
відомі, у зв'язку з чим розгляд скарги
відкладено на 23.04.2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та подану скаргу господарський
суд прийшов до висновку про
задоволення скарги виходячи з
наступного.

13.11.2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області винесено
постанову ВП № 30035910 про повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження", що і стало
підставою для звернення позивача
(скаржника) із скаргою у даній справі.

Статтею 115 Господарського
процесуального кодексу України, яка
кореспондується зі ст.124 Конституції
України передбачено, що рішення,
ухвали, постанови господарського суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими на всій території
України і виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст.11 Закон України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. Водночас,
відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України
"Про виконавче провадження" на відділ
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
покладається виконання рішень, за
якими: 1) боржниками, зокрема, є обласні,
Київська і Севастопольська міські ради
або обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є
державний орган. Виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України (ч. 1 ст. 3 Закону). Згідно ч.2 ст.2
Закону дія цього Закону не поширюється
на рішення суду, стягувачем за якими є
державний орган, державне
підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Таким чином, органи місцевого
самоврядування, як окрема гілка влади,
відміна від державних органів не
ввійшли в цей перелік. Також,
аналізуючи норми Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", суд прийшов до
висновку, що він стосується стягнення з
державного бюджету України, тоді як
виконання рішень, боржником є орган
місцевого самоврядування здійснюється
з місцевих бюджетів, це твердження
підтверджується Постановою КМУ "Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників" від
03.08.2011 року № 845.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що положення Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" не застосовуються до
органів місцевого самоврядування, як
боржників за виконавчими документами,
а рішення про стягнення грошових
коштів з цих органів підлягають
примусовому виконанню в загальному
порядку, який передбачений Законом
України "Про виконавче провадження".

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" встановлено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Даний закон набрав чинності 16.10.2013 року
та був чинним на момент прийняття
оскаржу вальної постанови про
повернення виконавчого документу
стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час звернення стягувача до ВДВС діяла
вищенаведена правова норма - ч. 3
розділу ІІ Прикінцевих та перехідних
положень Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
яка зобов'язувала державного виконавця
прийняти виконавчий документ до свого
провадження та не містила приписів
щодо повернення виконавчого документа.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані сторонами та державною
виконавчою службою пояснення та
документи, господарський суд визнав
доводи скаржника правомірними та
приходить до висновку про задоволення
скарги.

Відповідно до ст. 44 ГПК України до
складу судових витрат входить суми
пов'язані з оплатою послуг адвоката.
Скаржником додано до матеріалів справи
договір про надання адвокатських
послуг від 12.10.2010 року, копію рахунку №34
від 21.03.2014 року та оригінал квитанції на
оплату (Т-2, а.с. 44-46). Проаналізувавши
склад виконаних адвокатом послуг
зазначених в рахунку та докази оплати
даних послуг, суд дійшов висновку, що
надані адвокатом ОСОБА_4 послуги
виконані та оплачені скаржником в
повному обсязі. В порядку
передбаченому ст. 49 ГПК України судові
витрати у вигляді послуг адвоката у
розмірі 4 725, 00 грн. підлягають стягненню
з суб'єкту оскарження.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ 26.11.2013 року -
задовольнити.

Скасувати постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
13.11.2013 року ВП № 30035910, винесу головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області ОСОБА_2

Стягнути з Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області (49000, місто
Дніпропетровськ, вулиця Комсомольська,
56, ) на користь Фізичною
особи - підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати
на оплату послуг адвоката у розмірі 4 725,
00 грн., про що видати наказ.

Ухвала господарського суду набирає
законної сили з моменту її оголошення
господарським судом та може бути
оскаржена протягом п'яти днів з дня її
оголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
господарський суд Дніпропетровської
області.

Суддя Ю.Ю. Первушин