ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Справа № 925/462/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого судді Чевгуза О.В.,
при секретарі судового засідання
Олійник І.С., за участю представників:

від позивача: Стецун І.В. - представник
за довіреністю,

від відповідача: Григорчук Л.В., Млавець
І.А. - представники за довіреностями,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Черкаської області у м. Черкаси
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз», м. Черкаси

до відділу освіти Черкаської районної
державної адміністрації, м. Черкаси

про стягнення 745946 грн. 87 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз» звернулося до суду з
позовною заявою про стягнення з
відділу освіти Черкаської районної
державної адміністрації 745946 грн. 87 коп.,
з яких 718771 грн. 41 коп. основного боргу за
поставлений природний газ на підставі
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом №01/11039/П-13/1 від
29 листопада 2013 року, 17408 грн. 05 коп. - пені
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 4017 грн. 24 коп. - трьох
процентів річних, 5750 грн. 17 коп. -
інфляційних нарахувань, а також 14918 грн.
94 коп. судового збору.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала повністю та
просила його задовольнити з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача позов
визнали в частині стягнення основного
боргу в розмірі 718770,43 грн. за спожитий
газ у грудні 2013 року. В решті позову
просили відмовити, оскільки позивачем
не враховано особливостей
функціонування бюджетних установ та
здійснення розрахунків через
Управління державної казначейської
служби України у Черкаському районі.
Крім того, відповідачем у письмовому
відзиві заявлено клопотання про
розстрочку у поверненні судового збору
до 03.10.2014 (шість місяців).

У судовому засіданні згідно з ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) було
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення
представників сторін, дослідивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

29.11.2013 між відкритим акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Черкасигаз» (позивач у
справі, постачальник за договором) та
відділом освіти Черкаської районної
державної адміністрації (відповідач у
справі, споживач за договором) було
укладено договір №01/11039/П-13/1 на
постачання природного газу за
регульованим тарифом (далі - договір),
відповідно до якого постачальник
постачає природний газ споживачу в
обсягах і порядку, передбачених
договором для забезпечення потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевого
бюджетів, а споживач оплачує
постачальнику вартість газу і наданих
послуг у розмірах, строках, порядку та
на умовах, передбачених договором (п. 1.1.
договору).

Відповідно до п. 10.1. договору цей
договір набирає чинності з 01 листопада
2013 року та укладається на строк до 31
грудня 2013 року.

Договір вважається продовженим на
аналогічний період, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов. При цьому сторони мають
переоформити додаток 2 щодо договірних
обсягів постачання газу, у якому
визначити планові обсяги газу на
продовжений термін.

На виконання умов договору, згідно з
підписаним сторонами актом
приймання-передачі природного газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку
газу, визначених у додатку 1 до договору
та є підставою для остаточних
розрахунків споживача з
постачальником (п.п. 2.6., 2.9. договору)
постачальник надав відповідачу
послуги з постачання природного газу у
грудні 2013 року 154332 м. куб на суму 718770
грн. 42 коп.

За відповідачем з урахуванням
передоплати в розмірі 0,99 грн. рахується
основний борг за поставлений природний
газ по договору в розмірі 718771 грн. 41 коп.

Вартість послуг за договором та
порядок розрахунків визначені
розділом четвертим договору.

Оплата вартості послуг з
постачання газу здійснюється
споживачем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки згідно діючих тарифів.

Споживач самостійно розраховує
суму платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці.

У разі недоплати вартості послуг
з постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше п'ятого числа
місяця, наступного за розрахунковим (п.
4.6 договору).

Звірка розрахунків здійснюється
сторонами на підставі відомостей про
фактичну оплату вартості спожитого
газу споживачем та акта
приймання-передачі газу протягом 10-ти
днів з дати пред'явлення вимоги однієї
із сторін (п. 4.9. договору).

Сторонами було погоджено, що
загальна вартість 1000 м3 газу з
врахуванням тарифів на його
транспортування, розподілу та
постачання, цільової надбавки (2%) до
ціни газу становить 3881 грн. 08 коп., крім
того, ПДВ 776 грн. 22 коп., разом 4657 грн. 30
коп. (п. 4.2.2. договору).

У разі порушення споживачем
строків оплати, передбачених розділом 4
договору, із споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу (п. 6.2.2.
договору).

На час розгляду справи строки
проведення остаточних розрахунків за
поставлений газ у грудні 2013 року для
відповідача за договором вже є такими,
що настали.

Доказів проведення розрахунків
за газ відповідачем не подано, а тому
позивач просить стягнути борг в
розмірі 718771 грн. 41 коп. в примусовому
порядку.

Договірні відносини, що виникли між
сторонами, по своїй суті мають ознаки
договору поставки.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 Господарського кодексу
України (далі - ГК України).

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30 ГК
України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Із зазначеною нормою кореспондується
частина 1 статті 193 ГК України,
відповідно до якої суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 ГК України, статті
525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з
вимогами статті 629 ЦК України щодо
обов'язковості договору для виконання
сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. ст. 32-34 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд відповідно до ст. 43
ГПК України оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевказаного, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача боргу за поставлений
природний газ в розмірі 718771 грн. 41 коп.
обґрунтованими, доведеними наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідно таким, що підлягають до
задоволення.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача 17408 грн. 05 коп. - пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором, 4017 грн. 24 коп. - трьох
процентів річних, 5750 грн. 17 коп. -
інфляційних нарахувань.

Посилаючись на те, що з січня 2014 року
були змінені розрахункові рахунки, в
наслідок чого Управління державної
казначейської служби України у
Черкаському районі відмовилося
реєструвати та ставити на зобов'язання
рахунки для оплати спожитого
природного газу у грудні 2013 року без
укладання додаткової угоди про зміну
реквізитів до договору, відповідач
просить звільнити його від сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до норм статті 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Суд відхиляє зазначені відповідачем
обставини як відсутність вини
неналежного виконання зобов'язання
враховуючи пункти 1.1., 2.1., 4.6., 2.7., 2.8. та 2.9.
договору та дату підписання сторонами
акту приймання-передачі природного
газу - 31.12.2013.

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Укладаючи договір сторони передбачили
правові наслідки порушення
відповідачем строків оплати за
отриманий природний газ, тому
позивачем на підставі п. 6.2.2. заявлено
до стягнення 17408 грн. 05 коп. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочу платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, а тому нарахування
штрафних санкцій (пені) припиняється
через шість місяців від днів з яких
відповідач є таким, що прострочив по
кожному платежу окремо.

Пеня позивачем нарахована в межах
строку передбаченого статтею 232 ГК
України, з врахуванням заборгованості
за період її нарахування.

Враховуючи доведеним факт невиконання
відповідачем у встановлений договором
строк свого обов'язку, тобто наявність
підстав для застосування встановленої
законом відповідальності, позов в цій
частині позовних вимог підлягає до
задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування
здійснюються окремо за кожен період
часу, протягом якого діяв відповідний
індекс інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (постанова пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013, №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Враховуючи наявність прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, позивачем нараховані 4017
грн. 24 коп. - трьох процентів річних, 5750
грн. 17 коп. - інфляційних нарахувань.

Розрахунки інфляційних нарахувань та
трьох процентів річних позивачем
вчиненні вірно, відповідають вимогам
чинного законодавства та фактичним
обставинам справи та підлягають
стягненню з відповідача у заявленому
розмірі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати,
понесені останнім при поданні позову, а
саме: 14918 грн. 94 коп. судового збору.

За змістом статті 121 ГПК господарський
суд не позбавлений права в порядку,
передбаченому цією статтею, вирішити
питання про відстрочку або розстрочку
виконання судового рішення, зокрема і в
тій частині, що стосується стягнення
сум судового збору (або інших судових
витрат) (постанова пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»).

Враховуючи, що відповідач в
обґрунтування вимог про розстрочку у
поверненні судового збору до 03.10.2014
(шість місяців) не надав належних та
переконливих доказів наявності
виключних обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення зазначеного
клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відділу освіти Черкаської
районної державної адміністрації (вул.
В. Чорновола, 157, м. Черкаси, ) на користь публічного
акціонерного товариства «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз» (вул. Громова, 142, м.
Черкаси, ) 718771 грн. 41 коп.
основного боргу, 17408 грн. 05 коп. пені, 4017
грн. 24 коп. три проценти річних, 5750 грн. 17
коп. інфляційних на підставі договору
на постачання природного газу за
регульованим тарифом №01/11039/П-13/1 від
29.11.2013, 14918 грн. 94 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 18 квітня 2014 року

Суддя
О.В. Чевгуз