м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/820/14 08.04.14

За позовом Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів

Шевченківського району»

До Державного підприємства
«Київська державна фабрика
театрального

реквізиту»

Про стягнення 350 814,62 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Гутій І.В. -
довіреність № 80-Д від 25.12.2013

від відповідача Топчий О.В. -
довіреність № б/н від 10.02.2014

Топчий О.І. - довіреність
№ б/н від 17.02.2014

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» до
Державного підприємства «Київська
державна фабрика театрального
реквізиту» про стягнення 350 814,62 грн., з
яких: 338 001,34 грн. основного боргу та 13
976,43 грн. - 3% річних за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
нарахування та збір платежів з
власників (орендарів) за спожиті
комунальні послуги на користь їх
виробників № 4к від 02.07.2007.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 порушено провадження у
справі № 910/820/14 та розгляд справи
призначено на 11.02.2014.

Відповідач у поданому в судовому
засіданні 11.02.2014 відзиві на позовну
заяву проти задоволення позовних вимог
заперечує повністю з наступних
підстав. Теперішньому керівництву
відповідача стало відомо про наявність
договору № 4-к від 02.04.2007 лише після
звернення позивача до суду. Відповідач
вважає, що договір № 4-к від 02.04.2007 про
нарахування та збір платежів з
власників (орендарів) за спожиті
комунальні послуги на кориcть їх
виробників не містить істотних умов
договору, що передбачені Типовим
договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005, а тому не може вважатись
укладеним. Зазначає, що позивачем не
подано доказів в підтвердження надання
відповідачу комунальних послуг на суму
338 001,34 грн. та жодних вимог до
відповідача про сплату суми боргу не
пред'являлось.

В судовому засіданні 11.02.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 20.02.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 20.02.2014 справу №
910/820/14 передано на розгляд судді
Трофименко Т.Ю., в зв'язку перебуванням
судді Сівакової В.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/820/14 від 20.02.2014 (суддя
Трофименко Т.Ю.) справу призначено до
розгляду на 13.03.2014.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу №
910/820/14 передано судді Сіваковій В.В., у
зв'язку з виходом судді з відпустки.

Позивачем 27.02.2014 до відділу діловодства
суду, в порядку передбаченому ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить стягнути з
відповідача 315 131,25 грн. заборгованості,
з яких 306 017,56 грн. основного боргу та 11
356,73 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 13.03.2013 оголошено
перерву до 20.03.2014.

Позивачем 20.03.2014 до відділу діловодства
суду, в порядку передбаченому ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог відповідно до
якої позивач просить стягнути з
відповідача 313 779,16 грн. заборгованості,
з яких 307 226,40 грн. основного боргу, 2 765,02
грн. збитків від зміни індексу інфляції
та 3 787,24 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/820/14 від 20.03.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог суду
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі від 12.02.2014, розгляд
справи був відкладений на 01.04.2014.

Відповідачем 01.04.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання від
31.03.2014 в якому просить зобов'язати
позивача у складі комісії з
представників сторін провести
обстеження орендованого відповідачем
приміщення на предмет встановлення
фактичних обсягів спожитих
відповідачем комунальних послуг.
Клопотання мотивовано тим, що
отримавши в грудні 2013 року рахунки на
оплату послуг відповідач звернувся до
позивача із заявою обстежити
орендоване приміщення, яка залишена
позивачем без реагування. Також
зазначає, що позивачем не виконано
вимоги суду та не направлено
компетентного представника до
відповідача для проведення звірки
взаєморозрахунків.

Суд розглянувши дане клопотання
відмовляє в його задоволенні, оскільки
позивач не подав доказів того, що він як
це передбачено умовами договору, в разі
наявності заперечень щодо кількості та
якості наданих за спірний період
послуг, звертався до позивача. Також
відповідачем не подано доказів того, що
він звертався з відповідними вимогами
до виконавців відповідних послуг, в
порядку визначеному ст. 18 Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги».

В судовому засіданні 01.04.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 08.04.2014.

В судовому засіданні 08.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

30.03.2007 між Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Шевченківської районної у м. Києві ради
(довіритель) та Комунальним
підприємством «Житлово-експлуатаційна
контора «Золотоустівська»
Шевченківської районної у м. Києві ради
(повірений) було укладено договір
доручення № 5.

Відповідно до п. 1 ст. 1000 Цивільного
кодексу України за договором доручення
одна сторона (повірений) зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок другої
сторони (довірителя) певні юридичні
дії. Правочин, вчинений повіреним,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки довірителя.

Відповідно до умов п. 1.1. вказаного
договору довіритель доручив, а
повірений прийняв на себе зобов'язання
вчинити за рахунок та на користь
довірителя наступні юридичні дії:

1.1.1. укласти з власниками, наймачами,
орендарями жилих приміщень договори на
надання комунальних послуг;

1.1.2. укласти з власниками, наймачами,
орендарями жилих приміщень договори на
транзитний збір платежів за надані
комунальні послуги на користь
виробників таких послуг;

1.1.3. здійснювати облік, нарахування та
збір платежів на користь виробників
комунальних послуг.

Згідно з п. 2 ст. 1000 Цивільного кодексу
України договором доручення може бути
встановлено виключне право повіреного
на вчинення від імені та за рахунок
довірителя всіх або частини юридичних
дій, передбачених договором. У договорі
можуть бути встановлені строк дії
такого доручення та (або) територія, у
межах якої є чинним виключне право
повіреного.

Відповідно до п. 1.2. вищевказаного
договору зазначені юридичні дії,
вчиняються в межах, визначених
додатком № 1 до цього договору.

До переліку, що міститься в додатку № 1
до договору значиться адреса будинку,
що знаходиться по вул. Золотоустівська,
53.

30.03.2007 директором Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради Шоколовим І.Д. видано
довіреність за № 5, відповідно до якої
уповноважено директора Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора «Золотоустівська»
Шевченківської районної у м. Києві ради
Іванова Бориса Петровича від імені та
на користь попереднього укладати
відповідні договори.

02.04.2007 між Комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Шевченківської районної у м. Києві ради
в особі директора Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора «Золотоустівська»
Шевченківської районної у м. Києві ради
Іванова Бориса Петровича (сторона-1) та
Київською державною фабрикою
театральних реквізитів (сторона-2) було
укладено договір № 4-к про нарахування
та збір платежів з власників
(орендарів) за спожиті комунальні
послуги на користь їх виробників (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору сторона-1
здійснює нарахування та збір платежів
на користь виробників послуг за
спожиті стороною-2 комунальні послуги
(теплова енергія, холодне
водопостачання, водовідведення тощо), в
обсягах та за тарифами.

Згідно з п. 1.2. договору сторона-2
користується приміщенням загальною
площею 965,4 кв. м. за адресою: м. Київ, вул.
Золотоустівська, 53 на підставі
договору оренди від 22.02.1988.

Згідно загальних положень статуту
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району», який
зареєстрований державним
реєстратором Шевченківської районної
у м. Києві державної адміністрації
27.06.2012, Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» перейменоване
з Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Шевченківської районної у м. Києві
ради.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих комунальних
послуг за період з січня 2011 року по
серпень 2013 року, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість та
нараховані збитки від зміни індексу
інфляції та 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Статтею 631 Цивільного кодексу України
визначено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати
обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 5.1. договору сторонами
погоджено, що договір діє з моменту
укладення по 31.12.2007.

Відповідно до п. 5.4. договору у разі
закінчення дії договору і відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну цього договору після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
цим договором.

Сторонами доказів в підтвердження
виявлення небажання продовжувати
договірні правовідносини не подано.

Відповідно до п. 2.1.1. договору сторона-1
зобов'язується на підставі розрахунків
виробників послуг по першій вимозі
сторони-2 інформувати його про
кількість та вартість спожитих ним
комунальних послуг.

Згідно з п. 2.1.2. договору сторона-1
зобов'язується в 3-х денний термін з
моменту надходження від виробників
послуг розрахунків надати власнику або
орендарю платіжне доручення
(квитанцію) про суму сплати спожитих
ним комунальних послуг.

Позивачем подано виставлені
відповідачу з посиланням на договір № 4
від 02.04.2007 рахунки на оплату гарячого
водопостачання, холодного
водопостачання та опалення за період з
вересня 2010 року по вересень 2013 року.

Рахунки у кількості 36 штук про сплату
послуг були надіслані позивачем
відповідачу разом з претензією від
17.12.2013 про сплату заборгованості в
розмірі 338 001,34 грн. рекомендованою
кореспонденцією 18.12.2013.

Відповідачем не заперечується той
факт, що йому рахунки на оплату не було
виставлено (відповідач підтверджує
отримання рахунків у кількості 36 штук в
клопотанні від 31.03.2014).

Також позивачем були виставлені
відповідачу з посиланням на договір № 4
від 02.04.2007 наступні рахунки:

- рахунок-фактура № 13-к від 13.10.2010 на
суму 373,56 грн.,

- рахунок-фактура № 13-к від 18.11.2010 на
суму 6 529,99 грн.,

- рахунок-фактура № 13-к від 15.12.2010 на
суму 7 140,25 грн.

Матеріали справи свідчать, що
відповідачем зазначені рахунки
сплачені наступним чином:

- згідно платіжного доручення № 254 від
25.11.2010 сплачено рахунок № 13 від 13.10.2010 в
розмірі 373,56 грн.,

- згідно платіжного доручення № 37 від
10.02.2011 сплачено рахунок № 13 від 18.11.2010 в
розмірі 6 529,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 38 від
10.02.2011 сплачено рахунок № 13 від 15.12.2010 в
розмірі 7 140,25 грн.

Здійснення вказаних оплат не
заперечується відповідачем і оскільки
відповідачем здійснено вказані оплати
згідно рахунків, виставлених саме на
підставі договору № 4 від 02.04.2007, не
відповідають дійсності твердження
відповідача про те, що відповідачу
стало відомо про наявність цього
договору лише після звернення позивача
до суду.

Посилання відповідача на недосягнення
сторонами згоди щодо всіх істотних
умов та на невідповідність договору
Типовому договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2005, не приймаються судом до
уваги, оскільки

Виставлення позивачем рахунків та
здійснення відповідачем їх оплат
свідчить про виконання сторонами умов
договору, а отже відсутні підстави для
висновку про неукладеність договору.

Згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства, є в тому
числі: свобода договору.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Підписуючи редакцію договору
відповідач фактично погодився з
передбаченими ним умовами. Відповідач
на момент укладення договору не
скористався наданим йому законом
правом, за наявності заперечень щодо
окремих умов договору, скласти
протокол розбіжностей (ч. 4 ст. 181
Господарського кодексу України).

Пунктом 3.1.2. договору передбачено, що
сторона-2 зобов'язана у разі відмови
повністю або частково сплатити кошти
за спожиті комунальні послуги
повідомити про це сторону-1, додавши
документальне обґрунтування відмови
на протязі 3 (трьох) днів.

Відповідачем доказів в підтвердження
використання права передбаченого
вказаним пунктом договору не подано.

Згідно з п. 3.1.4. договору сторона-2 має
право вимагати від сторони-1 інформацію
про кількість та вартість спожитих ним
комунальних послуг.

Відповідачем не подано доказів
звернення до позивача щодо якості,
кількості та вартості спожитих послуг.

Дані обставини свідчать, що відповідач
у заявлений позивачем період спожив
комунальні послуги, претензій щодо
наданих послуг у відповідача не було, а
отже відповідач має сплатити їх
вартість позивачу.

Відповідно до п. 3.1.1. договору сторона-2
зобов'язується в 3-х денний термін після
надходження платіжного доручення
(квитанції), але не пізніше 20 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
сплатити вартість спожитих
комунальних послуг та інформувати про
це сторону-1 в зазначений період.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Матеріали справи свідчать, що всупереч
вищеназваному договірному
зобов'язанню відповідач не виконав
своїх обов'язків в частинні внесення
плати за спожиті комунальні послуги, в
результаті чого виникла
заборгованість, що становить за
обґрунтованими розрахунками позивача
307 226,40 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно п. 4.2. договору орендар
зобов'язався вносити орендні платежі
своєчасно і в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Наявні в матеріалах справи договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 320886 від 14.11.2003, розшифровки
рахунків абонента та облікові картки
підтверджують постачання комунальних
послуг.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати наданих
комунальних послуг у розмірі 307 226,40 грн.
є обґрунтованими і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 2 765,02 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 3
787,24 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище рахунки, які є
підставою для оплати наданих послуг,
були надіслані відповідачу 18.12.2013.

З урахуванням умов п. 3.1.1. договору суд
приходить до висновку, що відповідач
мав сплатити рахунки не пізніше 20.01.2014.

Матеріали справи свідчать, що на момент
звернення позивача з позовом до суду у
відповідача не настало прострочення
виконання зобов'язання по сплаті
виставлених рахунків.

З огляду на викладене, позовні в
частині стягнення з відповідача 2 765,02
грн. збитків від зміни індексу інфляції
та 3 787,24 грн. - 3% річних необґрунтовані
та задоволенню не підлягають повністю.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин, на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
«Київська державна фабрика
театрального реквізиту» (м. Київ, вул.
Золотоустівська, 53, ) на
користь Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» (м. Київ, вул.
Кирпоноса, 10/8, ) 307 226
(триста сім тисяч двісті двадцять
шість) грн. 40 коп. основного боргу, 6 144
(шість тисяч сто сорок чотири) грн. 52
коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 15.04.2014.

Суддя
В.В.Сівакова