ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

м. Запоріжжя

07.04.2014
Справа № 7/5009/964/11

Суддя Місюра Людмила Сергіївна,
розглянувши заяву Заводського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції вих. № 279/3 від 15.01.2014 року, про
зміну способу виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області у справі № 7/5009/964/11

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Ромпетрол Україна"
(вул. Сонячна, буд. 5, м. Одеса, 65009)

До Державної організації
„Комбінат „Зірка" (вул.
Республіканська, буд. 127, м. Запоріжжя,
69067)

Про стягнення 1 815 185 грн. 74 коп.

За участю представників:

Від заявника (ВДВС):
Бабіч А.О. - дов. № 208 від 08.01.2014р.

Від стягувача (ТОВ „Ромпетро Україна"):
не з'явився

Від боржника (ДО „Комбінат „Зірка"):
Жук В.Г. - дов. № 850 від 24.12.2013р.

В С Т А Н О В
И В:

Заводський відділ державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції (надалі -
виконавча служба) звернувся до
господарського суду із заявою про
зміну способу та порядку виконання
ухвали господарського суду
Запорізької області №
7/5009/964/11 від 29.07.2013 року.

В обґрунтування вимог заяви виконавча
служба зазначає наступне: на виконанні
у виконавчій службі знаходиться ухвала
господарського суду Запорізької
області № 7/5009/964/11 від
29.07.2013 р., про стягнення з Державної
організації «Комбінат «Зірка» (надалі
- боржник) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ромпетрол
Україна» (надалі - стягувач) залишку
боргу, що підлягає сплаті стягувачу по
даній мировій угоді, та складає 920 109
грн. 60 коп. Кінцевий термін розстрочки
сплати боргу - до 30.06.2014 року, погашення
якого здійснюється згідно графіку.
07.08.2013 року державним виконавцем Бабіч
А.О, у відповідності до вимог ст. 17, 18. 19,
25 Закону України «Про виконавче
провадження» було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження.
У зв'язку з невиконанням рішення суду
боржником у самостійному порядку,
відповідно до ст. 28 Закону України «Про
виконавче провадження», винесено
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору та розпочаті
виконавчі дії щодо примусового
виконання рішення суду. Зазначений
виконавчий документ входить до складу
зведеного виконавчого провадження.
Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності. У
зв'язку з чим, 08.08.2013 року державним
виконавцем було винесено постанову про
арешт коштів боржника та складені
платіжні вимоги, про списання коштів з
рахунків боржника. Зазначена постанова
разом з платіжними вимогами 08.08.2013 року
були направлені до управління ДКС
України у Заводському районі
м. Запоріжжя (надалі - казначейська
служба). Листом № 02-20/1352-1629 в. о.
заступником начальника управління
казначейської служби були повернуті
платіжні вимоги відносно платника -
боржника у справі. Згідно листа
казначейської служби, у відповідності
до п. 6 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року
№ 845, у разі прийняття рішення про
стягнення коштів, виконавчі документи
до органу казначейства, у якому
обслуговується боржник, в установлений
зазначеним органом спосіб, подає
стягувач. Не погоджуючись з відмовою
казначейської служби 13.09.2013 року до
казначейської служби було повторно
направлено платіжні вимоги щодо
списання грошових коштів з рахунків
боржника. Листом від 27.09.2013 р. № 02-20/1608-1925
начальника управління казначейської
служби були повторно повернуті
платіжні вимоги відносно платника -
боржника у справі. Згідно ч. 2 ст. 52
Закону «Про виконавче провадження»
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. Виходячи із змісту Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
року № 845 - цей Порядок визначає
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
(надалі - рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.
Згідно Закону України «Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень»
№ 4901-VI від 05.06.2012 р. визначено
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання. Зокрема, закон поділяє
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з боржників:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(надалі - державне підприємство);
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства (надалі - юридична особа).
Статтею 3 цього Закону (№ 4901-VI від 05.06.2012
р.) визначено порядок виконання рішень
суду про стягнення коштів з державного
органу. Виходячи із змісту даної статті
виконання даної категорії рішень
здійснює Державна казначейська служба
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду. Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України „Про
виконавче провадження", із заявою про
виконання рішення суду. Проте, статтею 4
цього Закону (№ 4901-VI від 05.06.2012 р.)
визначено порядок виконання рішень
суду про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи.
Виходячи із змісту даної статті
виконання даної категорії рішень
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України "Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. Так, згідно ч. 2 ст. 4 цього
Закону (№ 4901-VI від 05.06.2012 р.) у разі якщо
рішення суду про стягнення коштів з
державного підприємства або юридичної
особи не виконано протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження,
його виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Протягом десяти днів з дня
встановлення державним виконавцем
факту наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до пунктів 2-4 частини першої
статті 47 Закону України „Про виконавче
провадження", крім випадків, коли
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, але не пізніше строку,
встановленого частиною другою цієї
статті, керівник відповідного органу
державної виконавчої служби подає до
Державної казначейської служби
України документи та відомості,
необхідні для перерахуванні, стягувачу
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача. Отже,
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» № 4901-VI
від 05.06.2012 р. та Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 року № 845
суперечать один одному. Обидва
нормативні акти по різному визначають
особливості виконання рішень суду про
стягнення коштів з боржника, що завдає
значних перешкод у виконанні рішення
суду органом ДВО та забезпеченні права
стягувача на повне своєчасне виконання
рішення суду. На теперішній час у
зв'язку з неможливістю звернення
стягнення на кошти боржника рішення
суду залишається невиконаним. У
відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 32
Закону України «Про виконавче
провадження» іншим заходом
примусового виконання рішень є
звернення стягнення на майно (майнові
права) боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб. Зважаючи на
те, що виконавча служба не має
можливості звернути стягнення на кошти
боржника, що значно ускладнює подальше
виконання рішення, то виконавча служба
вважає за необхідне звернути стягнення
на майно (майнові права) боржника.
Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про
виконавче провадження», за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.
Відповідно до ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, або за поданням
прокурора чи його заступника або своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін і у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може, зокрема, змінити спосіб та
порядок їх виконання. На підставі
викладеного, виконавча служба просить
суд розглянути питання про зміну
способу та порядку виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області № 7/5009/964/11 від 29.07.2013 року про
стягнення з боржника на користь
стягувача залишку боргу, що підлягає
сплаті стягувачу по затвердженій судом
мировій угоді, та складає 920 109 грн. 60
коп., шляхом звернення стягнення на
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб.

Боржник надав суду відзив на заяву, в
якому зазначив наступне: 27.03.2014 року на
адресу боржника надійшла заява
виконавчої служби про зміну способу та
порядку виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області № 7/5009/964/11 від 29.07.2013 року про
стягнення з боржника на користь
стягувача залишку боргу, що підлягає
сплаті стягувачу по затвердженій
мировій угоді згідно графіку, та склала
920 109 грн. 60 коп. Даною заявою виконавча
служба просить господарський суд
Запорізької області розглянути
питання про зміну способу та порядку
виконання вищевказаної ухвали шляхом
звернення стягнення на майно (майнові
права) боржника, у тому числі, якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржнику від інших осіб. З даною заявою
керівництво боржника категорично не
погоджується, та вважає її
необґрунтованою та незаконною, з
огляду на таке. По-перше, відповідно до
положень Статуту ДО «Комбінат «Зірка»
є організацією, заснованою на
державній власності, яка повністю
підпорядкована уповноваженому органу
управління, а саме Державному
агентству резерву України. Майно
боржника ДО «Комбінат «Зірка» є
державною власністю і закріплюється за
організацією на правах оперативного
управління. Здійснюючи право
оперативного управління, боржник
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом) для здійснення некомерційної
господарської діяльності, у межах
встановлених законодавством України, а
також уповноваженим ним органом (за
виключенням матеріальних цінностей
державного резерву, які зберігаються
організацією). Майно, набуте за рахунок
надходжень, одержаних в результаті
здійснення організацією допоміжної
діяльності, дозволеної законодавством
України, є державною власністю. Згідно
довідки Управління Державного
казначейства у Заводському районі м.
Запоріжжя Головного управління
Державного казначейства України в
Запорізькій області від 13.02.2012 р.
боржник включений до Єдиного реєстру
розпорядників та одержувачів
бюджетних коштів з присвоєнням коду
01274. Крім того, відповідно до рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Запоріжжя за № 95
від 10.02.2011р., боржник включений до
реєстру неприбуткових організацій
(установ) із ознакою неприбутковості
0002. Пункт 3 статті 19 Бюджетного Кодексу
України (із змінами та доповненнями)
визначає, що учасниками бюджетного
процесу є органи, установи та посадові
особи, наділені бюджетними
повноваженнями (правами та обов'язками
з управління бюджетними коштами).
Відповідно до п. п. 12 п. 1 ст. 2 Бюджетного
Кодексу України, бюджетні установи
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, а також
організації, створені ними у
встановленому порядку, що повністю
утримуються за рахунок відповідно
державного бюджету чи місцевого
бюджету. Бюджетні установи є
неприбутковими. Отже, виходячи із
вищенаведеного, боржник є бюджетною
неприбутковою установою, яка повністю
утримується за рахунок держаного
бюджету, а майно організації - є
виключно державною власністю. По-друге,
керівництво боржника жодним чином не
уникає виконання ухвали суду по
стягувачу, що підтверджується
зверненням до УДКС України у
Заводському районі м. Запоріжжя з
проханням повідомити керівництво
комбінату про можливе погашення
заборгованості, та на підставі яких
документів, повинно відбуватися
щомісячне перерахування коштів на
користь стягувача. УДКС України у
Заводському районі м. Запоріжжя у своїй
відповіді повідомило, що відповідно до
ч. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845 затверджений
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ (надалі
- Порядок виконання рішень). Відповідно
до вказаного Порядку виконання рішень,
боржники - визначені в рішенні про
стягнення коштів розпорядники
(бюджетні установи) та одержувачі
бюджетних коштів, а також підприємства,
установи та організації, рахунки яких
відкриті в органах Казначейства.
Стягувачі - фізичні та юридичні особи,
на користь яких прийняті рішення про
стягнення коштів. Відповідно до п. 3
вказаного Порядку виконання рішень,
рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій). Згідно п. 6
Порядку виконання рішень, у разі
прийняття рішення про стягнення коштів
стягувач подає органові Казначейства
заяву та відповідні документи. Боржник
звертає увагу на те, що на даний час в
законодавстві відсутній інший
механізм погашення заборгованості на
підставі рішення суду, у тому числі й
добровільне погашення боржником, окрім
звернення стягувача до органів
Казначейства з відповідною із
відповідною заявою та документами.
Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 12.07.2012 року
була затверджена мирова угода між
боржником та стягувачем, якою
боржникові надано розстрочку до 31.10.2012
року, а за період цього часу, боржником
здійснено часткове погашення боргу на
суму 913 464 грн. Згодом, для забезпечення
реального та остаточного виконання
зобов'язань боржника перед стягувачем
між сторонами була укладена друга
мирова угода, яка затверджена ухвалою
господарського суду Запорізької
області від 29.07.2013 року, а комбінату
надана чергова розстрочка з погашення
боргу в сумі 920 109 грн. 60 коп.
щомісячними рівними частинами до 30.06.2014
року. На даний час заборгованість
боржника перед стягувачем складає 920 109
грн. 60 коп. Боржник зазначає, що
грошових коштів на реєстраційних
рахунках боржника вистачає для
погашення вищевказаної
заборгованості, що підтверджується
довідкою про підтвердження залишків
коштів загального та спеціального
фондів на реєстраційних рахунках. З
приводу виконавчих документів
стягувача, які знаходяться в
провадженні виконавчої служби, то
керівництво боржника у своїх листах
від 08.10.2013 року та 25.12.2013 року зазначало,
що не уникає виконання ухвали суду по
стягувачу та вважає, що погашення
заборгованості перед вказаним
підприємством повинно відбуватися
виключно в порядку, передбаченому
законодавством України щодо стягнення
коштів з бюджетної установи на
підставі рішення суду. Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Па підставі
вищевикладеного, боржник вважає, що
заява виконавчої служби про зміну
способу та порядку виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області № 7/50097964/11 від 29.07.2013 року шляхом
звернення стягнення на майно (майнові
права) боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржнику від інших осіб не підлягає
задоволенню.

Ухвала суду про прийняття заяви
виконавчої служби до розгляду та
призначення засідання суду від 31.03.2014
року направлялась стягувачу на адресу:
вул. Сонячна, буд. 5, м. Одеса, 65009, з
поштовим повідомленням, що
підтверджується виписками з Журналу
реєстрації вихідної кореспонденції,
фіскальними чеками, Реєстрами на
відправлення рекомендованої
кореспонденції та списками
згрупованих поштових відправлень вид
рекомендованих листів, поданих в
Запоріжжя-1, які знаходяться в
матеріалах справи.

На день прийняття рішення, поштове
відділення не повернуло суду
повідомлення про вручення або не
вручення відповідачу ухвали суду про
порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом зазначеної статті 64 ГПК
України, зокрема, в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку „Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Таким чином, у суду є достатні докази
направлення ухвали від 31.03.2014 року на
адресу сятгувача.

Стягувач, повідомлений про місце, день
та час розгляду заяви, в порядку,
передбаченому Господарським
процесуальним кодексом України (надалі
- ГПК України), в судове засідання не
з'явився, витребувані судом документи
не надав, про причини неявки та не
надання витребуваних судом документів
- суд не повідомив.

При цьому, ухвалою від 31.03.2014 року суд
повідомив сторони про те, що заяви про
зміну способу та порядку виконання
рішення розглядається господарським
судом протягом 10 (десяти) днів, що
передбачено ст. 121 ГПК України.

На підставі викладеного, суддя визнав
за можливе розглянути заяву без участі
представника стягувача, за наявними
матеріалами.

Розглянувши всі надані суду матеріали
справи, проаналізувавши норми чинного
законодавства, заслухавши пояснення
представників боржника та виконавчої
служби, суд вважає, що заява не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 27.04.2011 року
були задоволені позовні вимоги
стягувача і на його користь з боржника
було присуджено до стягнення 1 815 185 грн.
74 коп. збитків, 18 151 грн. 86 коп.
державного мита та 236 грн. витрат на
інформаційно - технічне забезпечення
судового процесу (т. 1, ар. с. 135-137).

На виконання рішення господарського
суду від 27.04.2011 року був виданий
відповідний наказ від 23.05.2011 року у
справі № 7/5009/964/11 про стягнення з
боржника на користь стягувача
загальної суми 1 833 573 грн. 60 коп. (т.1, ар.
с. 151).

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.10.2011 року
апеляційна скарга боржника була
залишена без задоволення, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 27.04.2011 року у справі №
7/5009/964/11 - без змін.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 29.07.2013 року
була затверджена мирова угода на
стадій виконання рішення у справі №
7/5009/964/11 (т. 2, ар. с. 66-68).

Умовами мирової угоди сторони
визначили залишок заборгованості
боржника перед стягувачем в розмірі 920
109 грн. 60 коп., та погодили графік сплати
цієї суми, з кінцевим терміном оплати -
не пізніше 30.06.2014 року.

07.08.2013 року виконавча служба прийняла
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області від 29.07.2013 року у справі №
7/5009/964/11.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Стаття 36 Закону України „Про виконавче
провадження" також надає виконавчій
службі право звернутися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про відстрочку або розстрочку
виконання, а також про встановлення
або зміну способу і порядку виконання.

Виконавча служба просить суд змінити
спосіб і порядок виконання ухвали від
29.07.2013 року у справі № 7/5009/964/11 шляхом
звернення стягнення на майно (майнові
права) боржника, у тому числі якщо вони
перебувають в інших осіб або належать
боржникові від інших осіб.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти прийняття
господарським судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Наприклад, зміна
способу виконання рішення можлива
шляхом видозмінення зазначеної у
рішенні форми (грошової чи майнової)
виконання, тобто за відсутності у
боржника присудженого позивачеві
майна в натурі або грошових коштів,
достатніх для покриття заборгованості.

Вказана правова позиція викладена в п. 7
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року за № 9.

Згідно ухвали про затвердження мирової
угоди від 29.07.2013 року боржник
зобов'язаний сплачувати стягувачу
щомісячно визначену умовами мирової
угоди грошову суму.

Тобто, суд визначив і порядок
(щомісячно), і спосіб виконання ухвали
(сплата грошових коштів).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України
„Про виконавче провадження", у разі
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

Ухвалою від 31.03.2014 року суд зобов'язав
виконавчу службу надати докази на
підтвердження обставин, які
ускладнюють виконання рішення суду або
роблять його неможливим, а також
документально підтвердити причини
неможливості виконання рішення у
спосіб, визначений судом, тобто надати
документальне підтвердження того, що у
боржника відсутні грошові кошти.

Виконавча служба надала суду копію
листа Управління Державної
казначейської служби у Заводському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області вих. № 02-08/2384-2858 від 31.12.2012 року,
згідно якої залишок коштів на рахунку
по спеціальному фонду, що відкритий для
боржника, залишок коштів становить 879 413
грн. 93 коп.

Боржник надав суду довідку Управління
Державної казначейської служби у
Заводському районі м. Запоріжжя
Запорізької області, згідно якої
станом на 04.04.2014 року на реєстраційному
(спеціальному) рахунку боржника
обліковуються грошові кошти в сумі 1 923
391 грн. 91 коп.

Отже, виконавча служба не надала суду
доказів відсутності у боржника
грошових коштів, а навпаки, надала
докази наявності у боржника грошових
коштів.

Крім того, в обґрунтування підстав для
зміни способу і порядку виконання
ухвали господарського суду від 29.07.2013
року виконавча служба вказує на той
факт, що органи державної
казначейської служби не виконують
платіжні вимоги, які виставляє
виконавча служба, та не проводять
списання грошових коштів з рахунків
боржника.

Слід вказати, що 05.06.2012 року був
прийнятий Закон України „Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
№ 4901.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України
„Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", цей Закон встановлює
гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
„Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень", держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

В матеріалах справи міститься довідка
з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України №
4-2/2/11 від 08.02.2010 року, відповідно до якої
Державна організація „Комбінат
„Зірка" є державною організацією (т. 1,
ар. с. 79).

Також, в матеріалах справи міститься
копія Статуту Державної організації
„Комбінат „Зірка", згідно п. 1.1 якого
Державна організація „Комбінат
„Зірка" - це державна організація,
заснована на державній власності, яка
входить до сфери управління
Держкомрезерву… (т. 1, ар. с. 81, 82).

Отже, боржник є державною організацією,
і стягнення коштів з нього при
виконанні судових рішень повинно
відбуватися з урахуванням положень
Закону України „Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень".

Законом України „Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з проведенням адміністративної
реформи" від 04.07.2013 року, були внесені
зміни до Закону України „Про виконавче
провадження".

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції Запону
України від 04.07.2013р., у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються органами доходів і зборів,
банками та іншими фінансовими
установами. Рішення зазначених органів
можуть виконуватися відповідно до
закону також іншими органами,
установами, організаціями, посадовими
особами та громадянами.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо виконання
судових рішень» від 19.09.2013р., були
внесені зміни до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження», в
редакції Закону України від 19.09.2013р.,
рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На виконання положень ст. 3 Закону
України „Про виконавче провадження",
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011 року № 845, був затверджений
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників (надалі - Порядок
виконання рішень).

Відповідно до п. 1 Порядку виконання
рішень, цей порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Згідно з положеннями п. 2 Порядку
виконання рішень, за змістом даного
Порядку виконання рішень боржники - це
визначені в рішенні про стягнення
коштів розпорядники (бюджетні
установи) та одержувачі бюджетних
коштів, а також підприємства, установи
та організації, рахунки яких відкриті в
органах Казначейства; виконавчі
документи - оформлені в установленому
порядку виконавчі листи судів та
накази господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України "Про виконавче
провадження"; стягувачі - фізичні та
юридичні особи, на користь яких
прийняті рішення про стягнення коштів.

За умовами п. 3 Порядку виконання
рішень, рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій).

Із змісту п. 6 Порядку виконання рішень
слідує, що у випадку прийняття рішення
про стягнення коштів, із відповідною
заявою про виконання такого рішення до
органу Казначейства в установлений
зазначеним органом спосіб, звертається
стягувач, тобто, особа, на користь якої
прийнято рішення про стягнення коштів.

Отже, саме стягувач, особа, на користь
якої необхідно стягнути грошові кошти,
має право звернутися до органу
казначейства щодо виконання судового
рішення про стягнення грошових коштів
з боржника, який є державною
організацією.

Крім того, виконавча служба
безпідставно вказує на те, що ст. 4
Закону України „Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень"
суперечить положенням п. 6 Порядку
виконання рішень.

Стаття 4 вказаного вище Закону України
„Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" передбачає особливості
виконання рішень суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи.

Зокрема, вказана стаття регламентує
дії виконавчої служби у випадку, якщо
рішення суду про стягнення коштів з
державного підприємства або юридичної
особи не виконано протягом шести
місяців з дня винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження, та
за наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до пунктів 2-4, 9 частини
першої статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження".

Так, ст. 4 Закону України „Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
передбачає, що виконання рішень суду
про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України „Про виконавче
провадження", з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі, якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконано протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Протягом десяти днів з дня
встановлення державним виконавцем
факту наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до пунктів 2-4, 9 частини
першої статті 47 Закону України "Про
виконавче провадження", крім випадків,
коли стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, але не пізніше строку,
встановленого частиною другою цієї
статті, керівник відповідного органу
державної виконавчої служби подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
стягувачу коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача.

Стаття 47 Закону України „Про виконавче
провадження" передбачає випадки
повернення виконавчого документу, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконавче
провадження не здійснювалось або
здійснено частково, стягувачеві.

У даному випадку відсутні підстави для
повернення виконавчого документу
стягувачу, передбачені п. п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 47
Закону України „Про виконавче
провадження", тому посилання
виконавчої служби на ч. 4 Закону України
„Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" безпідставні.

У даному випадку, при виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області від 29.07.2013 року про
затвердження мирової угоди слід
керуватися Порядком виконання рішень.

Згідно до ст. 33 ГПК України, обов'язок
доказування і подання доказів
покладається на сторони. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Виконавча служба не надала суду
доказів на підтвердження неможливості
виконання ухвали господарського суду
Запорізької області від 29.07.2013 року у
справі № 7/5009/694/11 у визначені
судом порядку та спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 86, 121 Господарського процесуального
кодексу України, пленумом Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року за № 9, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Заводського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції вих. № 279/3 від 15.01.2014 року, про
зміну способу виконання ухвали
господарського суду Запорізької
області у справі № 7/5009/964/11 - відмовити.

Ухвала підписана: 07.04.2014р.

Суддя
Л.С.Місюра