м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Волинського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
1) Державного агентства лісових
2) Державного підприємства «Поліське
лісове господарство» Волинського
обласного управління лісового та
мисливського господарства
до 1) Дочірнього підприємства
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
2) Волинської обласної державної
про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсними
актів та повернення земельної ділянки
Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)
від прокуратури: не з'явились
від позивача 1: не з'явились
від позивача 2: не з'явились
від відповідача 1: Фрейдун О.М.
від відповідача 2: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Волинський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері звернувся до Господарського суду
Волинської області з позовом в
інтересах держави в особі Державного
агентства лісових ресурсів України та
Державного підприємства «Поліське
лісове господарство» Волинського
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Дочірнього підприємства «Волинський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» та Волинської обласної
державної адміністрації про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Волинської обласної
державної адміністрації № 168 від 12.04.2011
р. «Про затвердження проекту
землеустрою та надання земельної
ділянки», відповідно до якого в
постійне користування Дочірньому
підприємству «Волинський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» надано
земельну ділянку площею 1,9954 га під
ґрунтовий резерв для будівництва,
експлуатаційного та зимового
утримання, поточного та капітального
ремонтів автомобільних доріг; визнання
недійсним держаного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою серія ЯЯ № 039530,
зареєстрованого в Державному
скасування відомості в Державному
земельному кадастрі земельної ділянки
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою серія
ЯЯ № 039530 та відомостей про власника
земельної ділянки; повернення
земельної ділянки площею 1,5708 га, яка
надана в постійне користування
Дочірньому підприємству «Волинський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» та знаходиться за межами
населеного пункту Копиллівської
сільської ради Маневицького району у
користування Державного підприємства
«Поліське лісове господарство».
Ухвалою Господарського суду
Волинської області від 01.10.2013 р. позовну
заяву Волинського прокурора з нагляду
за додержанням законів у транспортній
сфері передано за підсудністю до
Господарського суду міста Києва.
08.10.2013 р. позовні матеріали надійшли до
Господарського суду міста Києва та
згідно автоматичного розподілу справ
передано на розгляд судді Пригуновій
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 04.11.2013
р. за участю прокурора та представників
сторін, яких зобов'язано надати суду
У процесі провадження у справі Дочірнє
підприємство «Волинський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» подало
клопотання про припинення провадження
у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, яке обґрунтовує тим, що спір
який є предметом розгляду у даній
справі є публічно-правовим та підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.
Розглянувши вищевказане клопотання,
виходячи із приписів господарського
процесуального законодавства України,
суд відмовив у його задоволені з огляду
Відповідно до ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають із земельних
відносин, в яких беруть участь суб'єкти
господарської діяльності, за винятком
тих, що віднесено до компетенції
адміністративних судів.
Статтею 22 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що місцеві господарські
суди розглядають справи, що виникають
із господарських правовідносин, а
також інші справи, віднесені
процесуальним законом до їх
підсудності.
У відповідності до п.п. 1.1., 1.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 6 від 17.052011 р. «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» питання про те, чи підвідомча
господарському суду справа у спорі, що
виник із земельних правовідносин,
повинно вирішуватись залежно від того,
який характер мають спірні
правовідносини, тобто чи є вони
приватноправовими чи
публічно-правовими, та чи відповідає
склад сторін у справі статті 1
Господарського процесуального кодексу
України. Господарським судам
підвідомчі лише справи у спорах, що
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, тобто з
відносин, врегульованих нормами
цивільного або господарського права і
пов'язаних із здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності.
Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України підвідомчі
господарським судам.
Тож, приймаючи до уваги, що здійснюючи
передачу спірної земельної ділянки,
Волинська обласна державна
адміністрація діяла як рівний учасник
земельних відносин, суд дійшов
висновку, що даний спір є
приватно-правовим та підлягає розгляду
саме господарським судом, а відтак -
клопотання відповідача 1 суд визнає
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.
Також Дочірнє підприємство
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» подало відзив на
позовну заяву, у якому проти позову
заперечило, мотивуючи свої заперечення
тим, що спірна земельна ділянка не
відноситься до земель лісового фонду, а
є земельною ділянкою запасу
промисловості, транспорту, зв'язку та
іншого призначення і використовується
за призначенням саме Дочірнім
підприємством «Волинський
Також відповідач 1 вказує на
необґрунтованість доводів прокурора
стосовно нелегітимності складу
комісії з розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою у випадку підписання
висновку № 7 від 17.02.2011 р. щодо
відведення спірної земельної ділянки у
користування Дочірньому підприємству
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
Волинська обласна державна
адміністрація також подала відзив на
позов, у якому відзначає, що оспорюване
розпорядження прийнято за попереднім
погодженням у встановленому законом
Від Волинської обласної державної
адміністрації надійшло клопотання про
залучення до участі у розгляді справи
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Головне
управління Держземагенства у
Волинській області, яке обґрунтовує
тим, що рішення у даній справі може
вплинути на його права та обов'язки,
оскільки було головним розробником
оспорюваного розпорядження.
Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
по підготовці справи до розгляду або
під час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

В той же час, участь Головного
управління Держземагенства у
Волинській області у розробці проекту
оспорюваного розпорядження не вплине
на його права та обов'язки у разі
прийняття рішення у даній справі, а
відтак - суд не вбачає підстав для
залучення Головного управління
Держземагенства у Волинській області
до участі у розгляді даної справи
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача та відмовляє у
задоволені вищевказаного клопотання.

Розгляд даної справи відкладався в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 910/19505/13.

Склад суду у даній справі змінювався.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 02.04.2014 р. у справі №
910/19505/13 склад суду змінено наступним
чином - Пригунова А.Б. (головуюча),
Марченко О.В. та Гулевець О.В.

У даному судовому засіданні
представник відповідача 1 заперечив
проти позову з підстав, викладених у
письмовому відзиві на позов.

Прокурор, представники позивачів та
відповідача 2 на виклик суду не
в'явились, про поважні причини неявки
суд не повідомили.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
провадження у справі, оригінали яких
оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.04.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням загальних зборів засновників
(учасників) Маневицького
міжгосподарського спеціалізованого
лісогосподарського підприємства від
17.02.2007 р. з метою збереження виробництва
та розвитку інфраструктури
Маневицького міжгосподарського
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства реорганізовано останнє
шляхом поділу у Дочірнє підприємство
«Комунальне спеціалізоване
лісопідприємство «Маневичіліс»
комунального підприємства «Волинське
обласне комунальне спеціалізоване
лісогосподарське підприємство
Волиньоблагроліс» і Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Маневичліс» та визначено Дочірнє
підприємство «Комунальне
спеціалізоване лісопідприємство
«Маневичіліс» комунального
підприємства «Волинське обласне
комунальне спеціалізоване
лісогосподарське підприємство
Волиньоблагроліс» правонаступником
Маневицького міжгосподарського
спеціалізованого лісогосподарського
підприємства відповідно розподільчого
балансу згідно передавального акту.

Розпорядженням Волинської обласної
державної адміністрації № 14 від 19.01.2011
р. «Про вдосконалення управління
лісовим господарством» підпорядковано
до сфери управління Державного
агентства лісових ресурсів України
ліси на землях запасу державної
власності, які використовуються для
ведення лісового господарства
дочірніми підприємствами обласного
комунального спеціалізованого
лісогосподарського підприємства
«Волиньоблагроліс» загальною площею
55635, 1 га та надано дозвіл на розроблення
проектів землеустрою щодо надання у
постійне користування державним
лісогосподарським підприємствам для
ведення лісового господарства
земельних ділянок лісового фонду та,
зокрема, Державному підприємству
«Маневицьке лісове господарство»
загальною площею 11 238 га.

17.02.2011 р. комісією з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою надано висновок № 7 про
погодження Дочірньому підприємству
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» відведення земельної
ділянки площею 1, 9954 га під ґрунтовий
резерв для поточного ремонту та
експлуатаційного утримання
автомобільних доріг за межами
населених пунктів Копиллівської
сільської ради Маневицького району
Волинської області за рахунок земель
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Відповідно до наказу Державного
агентства лісових ресурсів України № 51
від 23.03.2011 р. надано розпорядження з
01.06.2011 р. створити Державне
підприємство «Поліське лісове
господарство», яке віднесено до сфери
управління Державного агентства
лісових ресурсів України та
підпорядковано територіальному органу
управління Держлісагенства -
Волинському обласному управлінню
лісового та мисливського господарства.

Як вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців державну
реєстрацію юридичної особи Державного
підприємства «Поліське лісове
господарство» проведено 01.04.2011 р.

Розпорядженням Волинської обласної
державної адміністрації № 168 від 12.04.2011
р. «Про затвердження проекту
землеустрою та надання земельної
ділянки» затверджено проект
землеустрою та надано в постійне
користування Дочірньому підприємству
«Волинський облавтодор» земельну
ділянку площею 1, 9954 га за рахунок
земель запасу промисловості,
транспорту та іншого призначення
(пісків) за межами населених пунктів
Копиллівської сільської ради
Маневицького району під ґрунтовий
резерв для будівництва,
експлуатаційного та зимового
утримання, поточного та капітального
ремонтів автомобільних доріг, а також
доручено Маневицькій районній
державній адміністрації видати
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
Дочірньому підприємству «Волинський
облавтодор».

Рішенням Волинської обласної ради № 4/65
від 26.05.2011 р. ліквідовано Комунальне
підприємство «Волинське обласне
комунальне спеціалізоване
лісогосподарське підприємство
«Волиньоблагроліс» та дочірнє
підприємство «Маневичіліс»
Комунального підприємства «Волинське
обласне комунальне спеціалізоване
лісогосподарське підприємство
«Волиньоблагроліс».

Розпорядженням Волинської обласної
державної адміністрації № 232 від 31.05.2011
р. «Про надання лісів у постійне
користування» Державному підприємству
«Поліське лісове господарство», як
державному лісогосподарському
підприємству обласного управління та
лісового господарства Державного
агентства лісових ресурсів України
надано у постійне користування ліси, що
перебувають у державній власності для
ведення лісового та мисливського
господарства; надано дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки лісового
фонду, яка перебуває у державній
власності та на якій ведення лісового
господарства здійснює Дочірнє
підприємство «Маневичіліс»; визнано
таким, що втратило чинність
розпорядження Волинської обласної
державної адміністрації № 14 від 19.01.2011
р. «Про вдосконалення управління
лісовим господарством».

27.09.2011 р. Управлінням Держкомзему у
Маневицькому районі Дочірньому
підприємству «Волинський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» видано
державний акт Серії ЯЯ № 039530 на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 1, 9954 га, яка
розташована на території
Копиллівської сільської ради
Маневицього району Волинської області.

24.07.2013 р. Державною інспекцією
сільського господарства у Волинській
області проведено перевірку
дотримання вимог земельного
законодавства при відведенні
земельної ділянки в постійне
користування Дочірньому підприємству
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» за результатами якої
складено акт № 000463, у якому
зазначається, що при візуальному
обстеженні вищевказаної земельної
ділянки, яка являє собою природній
пагорб вкритий деревною рослинністю -
соснами, та на якій знаходиться кар'єр з
видобутку піску, площею 0, 5344 га
нерівномірною глибиною видобування
близько 3 метрів у західній частині
кар'єру і близько 8-10 метрів у східній
частині.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор стверджує, що земельна
ділянка Дочірньому підприємству
«Волинський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» надана з порушенням ст.
207 Земельного кодексу України в частині
розрахунку витрат лісогосподарського
виробництва.

Також прокурор стверджує, що
документацію із землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки в
постійне користування погоджено за
відсутності відповідного органу
лісового господарства Дочірньому
підприємству «Волинський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», а
висновок комісії з розгляду питань
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою № 7 від 17.02.2011 р.
підписаний не уповноваженою особою,
оскільки розпорядженням Голови
Маневицької районної державної
адміністрації № 42 від 08.02.2013 р.
директора краєзнавчого музею,
відповідального за охорону культурної
спадщини відділу культури і туризму
Маневицької районної державної
адміністрації ОСОБА_5 було виключено зі
складу комісії.

Тож, прокурор відзначає, що оскільки
земельна ділянка площею 1, 5708 га, яка
надана в постійне користування
Дочірньому підприємству «Волинський
облавтодор» знаходилась на землях, які
перебували у користуванні Маневицкого
міжгосподарського спеціалізованого
лісогосподарського підприємства,
правонаступником якого є Державне
підприємство «Поліське лісове
господарство», її передача у власність
здійснена всупереч вимогам Земельного
кодексу України та Лісового кодексу
України, що, на його думку, свідчить про
незаконність розпорядження Волинської
обласної державної адміністрації № 168
від 12.04.2011 р. та недійсність державного
акту Серії ЯЯ № 039530 на право постійного
користування земельною ділянкою.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 4 Господарського
процесуального кодексу України
вставлено, що господарський суд
вирішує господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

Статтею 12 Конституції України
визначено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції
України органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу
України земля є основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу
України земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.
Суб'єктами земельних відносин є
громадяни, юридичні особи, органи
місцевого самоврядування та органи
державної влади. Об'єктами земельних
відносин є землі в межах території
України, земельні ділянки та права на
них, у тому числі на земельні частки
(паї).

Стаття 19 Земельного кодексу України за
основним цільовим призначенням
виділяє, зокрема, землі
лісогосподарського призначення та, при
цьому визначає, що земельні ділянки
кожної категорії земель, які не надані
у власність або користування громадян
чи юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Прокурор стверджує, що спірна земельна
ділянка на момент прийняття
оспорюваного розпорядження належала
до земель лісового фонду та перебувала
у користуванні Маневицкого
міжгосподарського спеціалізованого
лісогосподарського підприємства,
правонаступником якого є Державне
підприємство «Поліське лісове
господарство», а відтак - право
користування вищевказаною земельною
ділянкою перейшло до останнього.

За змістом ст. 1 Лісового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного розпорядження)
усі ліси на території України,
незалежно від того, на землях яких
категорій за основним цільовим
призначенням вони зростають, та
незалежно від права власності на них,
становлять лісовий фонд України і
перебувають під охороною держави.
Земельна лісова ділянка - земельна
ділянка лісового фонду України з
визначеними межами, яка надається або
вилучається у землекористувача чи
власника земельної ділянки для ведення
лісового господарства або інших
суспільних потреб відповідно до
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 2 Лісового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного розпорядження)
лісові відносини - суспільні відносини,
які стосуються володіння, користування
та розпоряджання лісами і
спрямовуються на забезпечення охорони,
відтворення та стале використання
лісових ресурсів з урахуванням
екологічних, економічних, соціальних
та інших інтересів суспільства.
Об'єктом лісових відносин є лісовий
фонд України та окремі лісові ділянки.
Суб'єктами лісових відносин є органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, юридичні особи та
громадяни, які діють відповідно до
Конституції та законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Лісового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного розпорядження)
лісові відносини в Україні регулюються
Конституцією України, Законом України
"Про охорону навколишнього природного
середовища", цим Кодексом, іншими
законодавчими актами України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями ст. 17 Лісового
кодексу України (в редакції, чинній на
момент прийняття оспорюваного
розпорядження) у постійне користування
ліси на землях державної власності для
ведення лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи. Ліси
надаються в постійне користування на
підставі рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища. Право постійного
користування лісами посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 31 Лісового кодексу
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оспорюваного розпорядження)
обласні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації у сфері
лісових відносин у межах своїх
повноважень на їх території передають
у власність, надають у постійне
користування для ведення лісового
господарства земельні лісові ділянки,
що перебувають у державній власності,
на відповідній території.

Статтею 57 Лісового кодексу України
визначено, що зміна цільового
призначення земельних лісових ділянок
з метою їх використання в цілях, не
пов'язаних з веденням лісового
господарства, провадиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування
відповідно до Земельного кодексу
України.

У відповідності до ст. 55 Земельного
кодексу України до земель
лісогосподарського призначення
належать землі, вкриті лісовою
рослинністю, а також не вкриті лісовою
рослинністю, нелісові землі, які надані
та використовуються для потреб
лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного
кодексу України право постійного
користування земельною ділянкою - це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

За приписами ст. 123 Земельного кодексу
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Статтею 126 Земельного кодексу України
визначено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Тож, з вищенаведеного вбачається, що
підставою виникнення права на земельну
ділянку є відповідний юридичний факт.

Крім того, відповідно до ст. 141
Земельного кодексу України припинення
діяльності релігійних організацій,
державних чи комунальних підприємств,
установ та організацій є підставою
припинення права користування
земельною ділянкою.

Слід відзначити, що відповідно до ч. 4
ст. 91 Цивільного кодексу України
цивільна правоздатність юридичної
особи виникає з моменту її створення і
припиняється з дня внесення до єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Статтею 92 Цивільного кодексу України
встановлено, що юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Стверджуючи про перехід до Державного
підприємства «Поліське лісове
господарство» права постійного
користування спірною земельною
ділянкою від Маневицкого
міжгосподарського спеціалізованого
лісогосподарського підприємства у
порядку правонаступництва, ані
прокурором ані позивачами не надано
суду доказів оформлення такого права у
встановленому законодавством порядку.

При цьому, норми законодавства України
в сфері земельних відносин, чинного як
на час прийняття оспорюваного
розпорядження так і на даний час, не
передбачають такої підстави для
набуття юридичною особою права
постійного користування земельною
ділянкою, як правонаступництво, тобто
автоматичний перехід такого права від
однієї юридичної особи до іншої.

Підставою звернення до господарського
суду за визначенням статті 1
Господарського процесуального кодексу
України є захист порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а також для вжиття
передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували право Державного
підприємства «Поліське лісове
господарство» на постійне
користування спірною земельною
ділянкою, як-то: державний акт про право
постійного користування або
відповідне рішення органу виконавчої
влади чи місцевого самоврядування
станом на час прийняття розпорядження
Волинської обласної державної
адміністрації № 168 від 12.04.2011 р. «Про
затвердження проекту землеустрою та
надання земельної ділянки».

Стосовно надання у постійне
користування Державному підприємству
«Поліське лісове господарство» лісів,
що перебувають у державній власності
для ведення лісового та мисливського
господарства, а також дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки лісового
фонду, яка перебуває у державній
власності та на якій ведення лісового
господарства здійснює Дочірнє
підприємство «Маневичіліс» на
підставі розпорядження Волинської
обласної державної адміністрації № 232
від 31.05.2011 р. «Про надання лісів у
постійне користування», суд не приймає
його до уваги з тих підстав, що останнє
прийнято значно пізніше, ніж
оспорюване розпорядження та жодним
чином не свідчить про порушення прав
та/або охоронюваних законом інтересів
відповідача 2.

При цьому, слід звернути увагу, що з
наявних у справі документів, зокрема,
висновку комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою надано висновок № 7 від
17.02.2011 р., розпорядження Волинської
обласної державної адміністрації № 168
від 12.04.2011 р. «Про затвердження проекту
землеустрою та надання земельної
ділянки», вбачається, що спірна
земельна ділянка на час її передачі
належала до земель промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетики,
оборони та іншого призначення та
перебувала в запасі.

З приводу доводів прокурора про
погодження документації із
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки в постійне
користування за відсутності
відповідного органу лісового
господарства та його підписання
неуповноваженою особою, суд відзначає,
що відповідно до п. 9 Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677
проект відведення земельної ділянки
виконавець погоджує із землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини.

При цьому, вищезазначений висновок № 7
від 17.02.2011 р. погоджений вище
переліченими органами, про що свідчить
наявність підписів очільників таких
органів та їх печаток на вказаному
висновку.

Крім того, виключення директора
краєзнавчого музею, відповідального за
охорону культурної спадщини відділу
культури і туризму Маневицької
районної державної адміністрації
ОСОБА_5 зі складу комісії на підставі
розпорядження Голови Маневицької
районної державної адміністрації № 42
від 08.02.2013 р. не може бути підставою для
висновку про відсутність у нього
повноважень директора зазначеного
органу на час погодження висновку
комісії з розгляду питань пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою № 7 від 17.02.2011 р.

Статтею 21 Земельного кодексу України
встановлено, що порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою,
зокрема, для визнання недійсними
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам;

В силу положень ст. 16 Цивільного
кодексу України та ст. 20 Господарського
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Суд може захистити
цивільне право або інтерес способом, що
встановлений договором або законом.

В той же час, відповідно до ст. 21
Цивільного кодексу України суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов висновку, що доводи прокурора,
викладені у позовній заяві в
обґрунтування заявлених вимог про
скасування розпорядження Волинської
обласної державної адміністрації № 168
від 12.04.2011 р. «Про затвердження проекту
землеустрою та надання земельної
ділянки» не знайшли свого
підтвердження, а також спростовуються
наявними у справі документами та
встановленими судом обставинами.

Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом:
визнання прав, відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав, визнання
угоди недійсною, визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування,
відшкодування заподіяних збитків,
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011 р. «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин»
державні акти про право власності або
право постійного користування на
земельну ділянку є документами, що
посвідчують відповідне право і
видаються на підставі рішень Кабінету
Міністрів України, обласних, районних,
Київської і Севастопольської міських,
селищних, сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій. У
спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування. Разом з тим
господарським судам слід враховувати,
що право, посвідчене державними актами,
є похідним від відповідного рішення
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність чи в
користування, а том кодексу України у з
огляду на приписи частини першої
статті 16 Цивільного кодексу України та
статті 152 Земельного кодексу України
захист прав осіб на земельні ділянки не
може здійснюватися лише шляхом
визнання відповідного державного акта
недійсним, якщо рішення, на підставі
якого видано цей державний акт, не
визнано недійсним у встановленому
порядку.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, з
огляду на висновки суду про
відсутність підстав для скасування
розпорядження Волинської обласної
державної адміністрації № 168 від 12.04.2011
р. «Про затвердження проекту
землеустрою та надання земельної
ділянки», суд вважає безпідставними
вимоги прокурора про визнання
недійсним акту на право постійного
користування земельною ділянкою серія
ЯЯ № 039530.

Стосовно вимоги прокурора про
скасування відомостей в Державному
земельному кадастрі земельної ділянки
кадастровий номер :02:0020073 щодо
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою серія
ЯЯ № 039530 та відомостей про власника
земельної ділянки; повернення
земельної ділянки площею 1, 5708 га, яка
надана в постійне користування
Дочірньому підприємству «Волинський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» та знаходиться за межами
населеного пункту Копиллівської
сільської ради Маневицького району у
користування Державного підприємства
«Поліське лісове господарство», суд
відзначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Земельного кодексу
України державний земельний кадастр -
єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах кордонів України,
їх цільове призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.
Державний земельний кадастр є основою
для ведення кадастрів інших природних
ресурсів.

Стаття 13 Конституції України закріплює
обов?язок держави забезпечувати захист
прав усіх суб'єктів права власності і
господарювання.

Статтею 55 Конституції України
встановлено, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом

Реалізація цивільно-правового захисту
відбувається шляхом усунення порушень
цивільного права чи інтересу,
покладення виконання обов'язку по
відновленню порушеного права на
порушника.

В той же час, нормами чинного
законодавства України не передбачено
такого способу захисту як скасування
певних відомостей.

Крім того, слід відзначити, що
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051,
якою затверджено Порядок ведення
Державного земельного кадастру,
ведення Державного земельного
кадастру здійснює Держземагентство та
його територіальні органи. Держателем
Державного земельного кадастру є
Держземагентство.

Відповідно до ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
вимогу.

В той же час, ані Держземагентство, ані
його територіальні органи не є
стороною у даній справі.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених прокурором вимог та наявних
у справі доказів, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75,. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.04.2014 р.

Судді:
Пригунова А.Б.
(головуюча)

Марченко О.В.

Гулевець О.В.