КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Справа№ 26/118-12/21

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рєпіної Л.О.

суддів: Суліма В.В.

Тищенко А.І.

розглянув апеляційну скаргу АТ
"Лекхім" на рішення господарського
суду Київської області від 25.06.2013 року
№ 26/118-12/21 (суддя : Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістік

Групп"

до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВВС-ЛТД"

2. Приватного акціонерного
товариства "Лекхім"

3. Товариства з обмеженою
відповідальністю "АВС Логістик

Парк"

про визнання договору
недійсним та визнання правовідносин

припиненими

дослідивши та вивчивши матеріали
вправи, апеляційну скаргу, заслухавши
доповідь судді - доповідача, усні
пояснення представника відповідача 2,
суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 25.06.2013 року №
26/118-12/21 частково задоволений позов
ТОВ"АВС Логістік Групп" до
ТОВ "ВВС-ЛТД", АТ "Лекхім", ТОВ "АВС
Логістик Парк" про
визнання договору недійсним та
визнання правовідносин
припиненими.

Не погоджуючись з рішенням відповідач
2, звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, посилаючись на порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить його скасувати.

Представник відповідача2 в судовому
засіданні підтримав апеляційні вимоги,
вважає що рішення місцевого суду
підлягає скасуванню.

Представники позивача, відповідачів 1,3
в судове засідання не з'явились,
причина суду не відома.

За змістом ст.64 ГПК України, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наявність у матеріалах
справи поштових повідомлень про
отримання сторонами ухвали
апеляційного суду про поновлення
провадження у справі, відсутність
будь-яких клопотань чи заяв, колегія
суддів вважає що сторони повідомлені
належним чином та можливим розглянути
справу у відсутність представників
сторін що не з'явились.

Розглянувши справу за правилами
розділу ХІІ Господарського
процесуального кодексу України, суд
дійшов наступного висновку.

Як встановлено матеріалами справи,
01.01.2011р. між ПАТ «Технолог» (продавець)
та ТОВ «ВВС-ЛТД» (покупець) був
укладений договір купівлі-продажу № 109
(далі-договір купівлі-продажу №109),
відповідно до якого продавець продає, а
покупець купує лікарські засоби та
засоби косметичної промисловості
(товар), в асортименті, кількості та за
цінами, що вказані у видаткових
накладних (специфікаціях), які є
невід'ємною частиною цього договору.

На виконання умов вказаного договору
продавець поставив, а покупець отримав
товар вартістю 1 633 987,84 грн., що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на
видаткових накладних, залучених до
матеріалів справи.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання і одностороння
зміна умов договору не допускаються, за
винятком випадків, передбачених
законом.

Покупець свої обов'язки за вказаним
договором в частині оплати вартості
поставленого товару належним чином не
виконав, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість.

11.08.2011р. між ПАТ «Технолог» (первісний
кредитор), АТ «Лекхім» (новий кредитор)
та ТОВ «ВВС-ЛТД» (боржник) укладено
договір про відступлення права вимоги
№СР-11/11, відповідно до якого первісний
кредитор відступив новому кредиторові,
а новий кредитор набув право вимоги до
боржника. При цьому, під правом вимоги
до боржника сторони розуміють права
грошових вимог первісного кредитора до
ТОВ «ВВС-ЛТД», що виникли на підставі
договору купівлі-продажу № 109,
укладеного між первісним кредитором та
боржником.

Новий кредитор одержує право (замість
первісного кредитора) вимагати від
боржника належного виконання всіх
зобов'язань за основним договором по
сплаті заборгованості за поставлений
товар в сумі 4 860 415,84 грн.

03.10.2011р. між АТ «Лекхім»
(кредитор/відповідач 2), ТОВ «ВВС-ЛТД»
(старий боржник/відповідач 1) та ТОВ
«АВС Логістік Парк» (новий
боржник/відповідач 3) укладено договір
№СР-25/11 про переведення боргу за
договором про відступлення права
вимоги №СР-11/11 від 11.08.2011р. (договір про
переведення боргу №СР-25/11), відповідно
до якого з моменту укладення цього
договору старий боржник переводить, а
новий боржник приймає на себе борг
старого боржника. Сторони
підтверджують, що сума заборгованості
старого боржника перед кредитором за
договором відступлення права вимоги
становить 4 750 000грн.

03.10.2011р. між АТ «Лекхім» (кредитор), ТОВ
«АВС Логістік Групп»
(поручитель/позивач) та ТОВ «АВС
Логістік Парк» (боржник) укладено
договір поруки №СР-26/11, за умовами
якого поручитель поручився перед
кредитором за виконання боржником
обов'язку зі сплати на користь
кредитора грошової суми у розмірі 4 750
000грн., що виник на підставі договору
про переведення боргу.

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про визнання договору
недійсним та визнання правовідносин
припиненими, мотивуючи вимоги тим, що
оскільки передбачений ч. 4 ст. 559
Цивільного кодексу України строк
пред'явлення до позивача, як поручителя
за договором поруки №СР-26/11, вимоги
щодо виконання забезпеченого порукою
зобов'язання по оплаті вартості
поставленого товару за договором
купівлі-продажу №109 (основного
зобов'язання) сплинув, правовідносини,
що виникли за спірним договором поруки
вважаються припиненими.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
господарський суд виходив з того, що з
договору поруки №СР-26/11 вбачається, що
в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки №СР-26/11 про строк його
дії не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки, суд
дійшов висновку, що в даному випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
Зобов'язання по оплаті накладних за
договором купівлі-продажу мало бути
виконано до 01.05.2011р., тому відповідач 2,
як кредитор за основними зобов'язанням,
міг скористатись своїм правом
пред'явлення до позивача, як
поручителя, вимоги про виконання
забезпеченого зобов'язання до 01.11.2011р.
Натомість, вимогу про стягнення з
позивача, як поручителя , 1 633 987,84 грн.
заборгованості за договором
купівлі-продажу відповідач 2 пред'явив
лише 25.07.2012р. шляхом подання позову до
господарського судупро стягнення з
позивача 4 349 470,67 грн. сукупної
заборгованості за договором
купівлі-продажу та договором №78 від
01.01.2006р., тобто вже після спливу
встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку. враховуючи той
факт, що остаточний строк виконання
основного зобов'язання настав 30.04.2011р.,
у той час, як відповідач 2 не пред'явив
відповідної грошової вимоги до
поручителя (позивача) протягом шести
місяців, суд дійшов висновку, що після
спливу цього строку договір поруки в
частині забезпеченого зобов'язання є
припиненим.

Водночас, оскільки договором поруки
№СР-26/11 було забезпечено виконання
зобов'язання на суму 4 750 000грн., з яких
вартість поставленого товару за
накладними згідно договору
купівлі-продажу становить лише
1 633 987,84грн., суд дійшов висновку, що
після 01.11.2011р. у сторін за договором
поруки №СР-26/11 припинились
зобов'язання виключно на цю суму, а не
на сукупну суму зобов'язання, як
помилково вважає позивач.

Оскільки у задоволенні позовної вимоги
про визнання недійсним договору про
переведення боргу №СР-25/11 відмовлено
рішенням господарського суду
Київської області від 13.12.2012р. у справі
№26/118-12, залишеним в цій частині без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
28.01.2013р. та постановою Вищого
господарського суду України від
17.04.2013р., суд дійшов висновку, що вимога
позивача про визнання припиненими
правовідносин, що виникли за договором
поруки №СР-26/11 з підстав ч. 1 ст. 559 ЦК
України задоволенню не підлягає, тому
що за своєю правовою природою є
похідною від основної позовної вимоги.

Заперечуючи проти рішення суду,
відповідач 2 наполягає на тому, що
висновки суду прешої інстанції є
помилковими з огляду на те, що
відповідач 2 звернувся до поручителя в
межах шістимічного строку із часу
настання строку виконання основного
зобов'язання, реалізувавши право на
звернення за договором
купівлі-продажу, тому не має підстав
для визнання правовідносин за
договором поруки припиненими.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Це стосується
позивача, який повинен доказати факти,
на підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини
та матеріали справи, які мають значення
для вирішення спору по суті, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (стаття 554
цього Кодексу).

Із положень ст. 554 ЦК випливає, що хоча
поручитель і пов'язаний із боржником
певними зобов'язальними відносинами,
він є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Це
підтверджується його правом висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК).

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється,
якщо після настання строку виконання
зобов'язання кредитор відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем. Порука припиняється у
разі переведення боргу на іншу особу,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника. Порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
або законі не встановлено строку
(терміну), у який повинно бути виконано
грошове зобов'язання, судам необхідно
виходити з приписів частини другої
статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається наступного
дня після відповідної календарної дати
або настання події, з якою пов'язано
його початок. Зі змісту зазначеної
статті вбачається, якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Так, відповідно до додаткової угоди до
договору купівлі-продажу оплата
здійснюється протягом 60 календарних
днів від дати отримання товару; за
договором про відступлення права
вимоги від 11.08.2011р., сторонами договору
строки виконання зобов'язань за
Основним договором, в тому числі щодо
строку оплати, не змінювалися.

За договором про переведення боргу за
договором про відступлення права
вимоги від 03.10.2011р. позивач погодився
здійснити оплату боргу в строк 190
календарних днів, проте, даний строк
визначений від договору поставки №
СР-13/11 від 12.08.2011р.

Разом з тим, договір поставки № СР-13/11
фактично є новим договором з умовами
щодо відстрочки платежу, що не
перевищує 90 календарних днів від дати
видаткової накладної, та не має
прив'язки до Основного договору,
договору про відступлення права
вимоги.

Такимч чином, колегія суддів дійшла
висновку, що строки здійснення оплати
боргу залишаються такими, що визначені
Основним договором.

З договору поруки №СР-26/11 вбачається,
що в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки №СР-26/11 (п. 3.1) про строк
його дії не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки, суд
дійшов висновку, що в даному випадку
підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

З урахуванням вказівок суду касаційної
інстанції, викладених у постанові
Вищого господарського суду України від
17.04.2013р., судом першої інстанції
правільно встановлено, що основним
зобов'язанням, забезпеченим договором
поруки №СР-26/11, є договір
купівлі-продажу №109, оскільки договір
про переведення боргу №СР-25/11 було
укладено за договором про відступлення
права вимоги №СР-11/11, який, в свою чергу,
було укладено на підставі договору
купівлі-продажу №109, тому заперечення
відповідача 2 про те, що шестимісячний
термін для пред'явлення грошової
вимоги до поручителя має
розраховуватись у відповідності до
строку сплати заборгованості,
передбаченого п.7 договору про
переведення боргу №СР-25/11, а саме
протягом 190 календарних днів з моменту
поставки, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимогу про стягнення з позивача, як
поручителя, 1 633 987,84 грн. заборгованості
за договором купівлі-продажу
відповідач2 пред'явив 25.07.2012р. шляхом
подання позову до господарського суду
про стягнення з позивача - 4 349 470,67 грн.
сукупної заборгованості за договором
купівлі-продажу №109 та договором №78
від 01.01.2006р., після спливу встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного
строку, який настав 30.04.2011р., у той час,
як відповідач 2 не пред'явив
відповідної грошової вимоги до
поручителя (позивача) протягом шести
місяців, тому господарський суд дійшов
обгрунтованого висновку, що після
спливу цього строку договір поруки в
частині забезпеченого зобов'язання є
припиненим.

З матеріалів справи вбачається, що у
задоволенні позовної вимоги про
визнання недійсним договору про
переведення боргу №СР-25/11 відмовлено
рішенням господарського суду
Київської області від 13.12.2012р. у справі
№26/118-12, залишеним в цій частині без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
28.01.2013р. та постановою Вищого
господарського суду України від
17.04.2013р., тому вимога позивача про
визнання припиненими правовідносин, що
виникли за договором поруки №СР-26/11
задоволенню не підлягає, тому що за
своєю правовою природою є похідною від
основної позовної вимоги.

Крім того, апеляційні вимоги
спростовуються постановою Київського
апеляційного господарського суду №
5011-51/10929-2012 від 30.01.2014, що була підставою
для зупинення провадження у данній
справи.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд не знаходить підстав
для задоволення апеляційної скарги, а
рішення господарського суду є
обґрунтованим і таким, що відповідає
чинному законодавству.

Керуючись ст.99, ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Лекхім"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Київської області
№ 26/118-12/21 від 25.06.2013 року -без змін.

2. Матеріали справи повернути
господарському суду Київської області
.

Головуючий суддя
Л.О. Рєпіна

Судді
В.В. Сулім

А.І. Тищенко