ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"07" квітня 2014 р.
Справа № 911/214/14

за позовом Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області «Броваритепловодоенергія», м.
Бровари

до Комунального підприємства «Аптека
матері і дитини», м. Бровари

про стягнення 93 712,73 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Коваленко О.М. довіреність
№01-12 від. 03.01.14 р.;

відповідач - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Комунального підприємства Броварської
міської ради Київської області
«Броваритепловодоенергія» до
Комунального підприємства «Аптека
матері і дитини» про стягнення 93 712,73
грн. заборгованості за договором
надання послуг з централізованого
опалення та підігріву води № 141 від
01.04.2010р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови договору, в зв'язку з чим, за ним
утворилась заборгованість у сумі 93 712,73
грн., з яких 88 132,65 грн. основного боргу, 1
125,71 грн. пені та 3% річних у розмірі 4454,37
грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.01.2014р. було порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 24.02.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.02.2014р. розгляд справи було
відкладено на 24.03.2014р., в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.03.2014р. розгляд справи було
відкладено на 07.04.2014р., в зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
клопотанням позивача про відкладення
розгляду справи.

Відповідач в судове засідання 07.04.2014р.
повторно не з'явився, хоча про дату, час
і місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином,
письмового відзиву на позов та інших
документів, витребуваних ухвалами
суду, не подав.

Відповідно до частини 1 статті 93
Цивільного кодексу України,
місцезнаходження юридичної особи
визначається місцем її державної
реєстрації, якщо інше не встановлено
законом.

До повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками «адресат вибув»,
«адресат відсутній» і т. п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій (п. 4 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році»).

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2010р. № 01-08/140 «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві», особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Враховуючи те, що ухвали суду
направлялись за адресою, яка вказана у
позовній заяві та в договорі, суд
дійшов висновку, що відповідач про
розгляд справи повідомлений належним
чином.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011 року №18
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, а також
зважаючи на строки, передбачені ст. 69
ГПК України щодо терміну розгляду
справи, суд вважає за можливе здійснити
розгляд справи за наявними в ній
матеріалами відповідно до статті 75 ГПК
України за відсутності представника
відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України,
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

07.04.2014р. в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

01.04.2010р. між Комунальним підприємством
Броварської міської ради
«Броваритепловодоенергія»
(виконавець) та Комунальним
підприємством «Аптека матері та
дитини» (споживач) було укладено
договір № 141 про надання послуг з
централізованого опалення та
підігріву води, відповідно до п. 1 якого,
виконавець зобов'язується своєчасно
надавати споживачеві відповідної
якості послуги з централізованого
опалення та підігріву води
(теплопостачання), а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах, що
передбачені договором.

Відповідно до п. 3.4. договору, плата за
послуги з теплопостачання
здійснюється до 15 числа місяця, що
передує місяцю надання послуг з
теплопостачання в розмірі 100% від
вартості запланованого обсягу подачі
послуг на наступний період.

Пунктом 3.10. договору передбачено, що
фактично надані виконавцем послуги з
теплопостачання у відповідному місяці
оформлюються актом про надання послуг.
Виконавець зобов'язується направити
споживачу на адресу, що вказана в
договорі акт про надання послуг, а
споживач зобов'язується протягом 5 днів
з моменту отримання повернути його
виконавцю в належно оформленому
вигляді.

Як встановлено в п.3.12. договору, у
випадку неповернення споживачем
належно оформлених актів та
відсутності письмових заперечень,
послуги теплопостачання вважаються
наданими та прийнятими споживачем.

Договір укладається терміном на 1 рік і
набирає чинності з дня його укладення.
Договір вважається щороку продовженим,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії однією із сторін не буде
письмово заявлено про його розірвання
або необхідність перегляду (п. 9.1
договору).

Оскільки сторонами до 01.03.2013р. не було
письмово заявлено про розірвання або
необхідність перегляду умов договору,
строк дії останнього, у відповідності
до п. 9.1 договору, було продовжено на
наступний календарний рік (2013-2014).

Відсутність заперечень сторін щодо
продовження строку дії договору
підтверджується також і поясненнями
представника позивача, наданими в
судових засіданнях.

Позивач виконав свої договірні
зобов'язання повністю, на виконання
умов договору № 141 від 01.04.2010 року
відповідачу були надані послуги з
теплопостачання за період з 01.09.2011р. по
01.05.2013р. на загальну суму 88 132,65 грн., що
підтверджується актами надання послуг
від 30.09.2011р., 31.10.2011р., 30.11.2011р., 30.12.2011р.,
31.01.2012р., 29.02.2012р., 30.03.2012р., 28.04.2012р.,
31.07.2012р., 31.08.2012р., 31.10.2012р., 30.11.2012р.,
29.12.2012р., 31.01.2013р., 28.02.2013р., 29.03.2013р.,
30.04.2013р.,копії яких долучено до
матеріалів справи, оригінали оглянуто
судом.

Зазначені акти надсилались на адресу
відповідача, що підтверджується
копіями реєстрів про відправлення
рекомендованих листів.

Підписання відповідачем актів надання
послуг від 30.09.2011р., 31.10.2011р., 30.11.2011р.,
30.12.2011р., 31.01.2012р., 29.02.2012р., 30.03.2012р.,
28.04.2012р. та від 31.10.2012р. без будь-яких
заперечень щодо обсягу чи якості
наданих послуг свідчить про прийняття
останнім цих послуг.

З приводу не підписаних відповідачем
актів надання послуг від 31.07.2012р.,
31.08.2012р., 30.11.2012р., 29.12.2012р., 31.01.2013р.,
28.02.2013р., 29.03.2013р., 30.04.2013р., варто
зазначити, що письмові заперечення з
приводу отримання послуг відповідач
позивачу не надав, а також не надав
мотивованої письмової відмови від
підписання вказаних актів, як це
передбачено п. 7.7 договору, з огляду на
це, суд приходить до висновку, що
відповідач прийняв надані позивачем
послуги, зазначені в перелічених вище
актах про надання послуг в обсягах та
за цінами, які в них вказані.

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем належним чином за отримані
послуги за договором № 141 про надання
послуг з централізованого опалення та
підігріву води в сумі 88 132,65 грн.,
позивач і звернувся з даним позовом до
суду.

Наявність 88 132,65 грн. заборгованості
відповідача за договором
підтверджується наявним в матеріалах
справи розрахунком станом на 20.05.2013р.,
який підписаний інженером відділу
збуту КП «Броваритепловодоенергія» і
скріплений відбитком печатки
Підприємства.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України, не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Господарського кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Господарського
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, відзив на позов, докази оплати
наданих йому позивачем послуг за
договорами № 141 про надання послуг з
централізованого опалення та
підігріву води від 01.04.2010р. в сумі 88 132,65
грн. суду не надав.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач вартість наданих позивачем
послуг за спірний період не сплатив,
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про стягнення з відповідача 88 132,65 грн.
заборгованості по оплаті вартості
наданих послуг за період з 01.09.2011р. по
01.05.2013р. згідно договору підлягає
задоволенню як така, що доведена
позивачем належними та допустимими
доказами та не спростована у
встановленому порядку відповідачем.

Крім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача 1 125,74
грн. пені.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що
споживач несе відповідальність згідно
із законодавством і цим договором за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги - шляхом сплати пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Судом здійснено перерахунок пені, з
урахуванням вимог чинного
законодавства та умов договору та
встановлено, що поданий позивачем
розрахунок є арифметично вірним,
відповідає нормам законодавства та
матеріалам справи, а відтак підлягає
задоволенню в повному обсязі в сумі 1
125,74 грн.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу щодо стягнення з відповідача 4
454,37 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з розрахунком позивача, що
знаходиться в матеріалах справи 3%
річних складають - 4 454,37 грн. Розрахунок
є арифметично вірним, відповідає
вимогам законодавства та обставинам
справи, а тому вимога про стягнення 3%
річних в розмірі 4 454,37 грн. підлягає
задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 88
132,65 грн. боргу, 1 125,74 грн. пені та 3%
річних в розмірі 4 454,37 грн.

Згідно із статтями 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 32-34, 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Аптека матері і дитини» (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 5, ) на користь Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» (07400,
Київська обл., м. Бровари, вул.
Грушевського, 3-А, ) - 88 132
(вісімдесят вісім тисяч сто тридцять
дві) грн. 65 коп. боргу, 1 125 (одну тисячу
сто двадцять п'ять) грн. 71 коп. пені, 4 454
(чотири тисячі чотириста п'ятдесят
чотири) грн. 37 коп. 3% річних та 1 874 (одну
тисячу вісімсот сімдесят чотири) грн. 25
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 18.04.2014р.

Суддя
Щоткін О.В.