ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2014 р.Справа № 916/792/14

За позовом: приватного акціонерного
товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ
ПАРОПЛАВСТВО"

до відповідача: комунального
підприємства "Ізмаїльське виробниче
управління
водопровідного-каналізаційного
господарства"

про стягнення 11 165,45 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Яцевич О.С. за довіреністю
№ Д/ЮС-61 від 15.08.2013 року;

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, приватне
акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКЕ
ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
комунального підприємства
"Ізмаїльське виробниче управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" 11 165,45 грн., де 10 443,14 грн. -
основна заборгованість, 143,01 грн. - 3%
річних, 579,30 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 07.03.2014р. позовну заяву
(вх.№780/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/792/14 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує та просить суд задовольнити
їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

19 січня 2005р. між відкритим акціонерним
товариством "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ
ПАРОПЛАВСТВО", згідно наказу
Міністерства інфраструктури України
№83 від 29.04.2011р. правонаступником якого
є приватне акціонерне товариство
"УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО"
(Основний споживач) та комунальним
підприємством "Ізмаїльське виробниче
управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" (Субспоживач) було
укладено договір про спільне
використання електричних мереж ВАТ
"УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО"
№023 С73С, згідно умов п.1.1. якого,
вбачається, що Основний споживач
зобов'язується забезпечити передачу
електричної енергії в межах величин,
дозволених Субспоживачу до
використання, а Субспоживач - своєчасно
здійснювати оплату послуг за
використання ел. мереж.

Відповідно до п.1.2. Договору Основний
споживач забезпечує передачу ел.
енергії після укладання дійсного
Договору та договору на електричне
постачання між Субпоживачем та
постачальником ел. енергії.

Із змісту п.1.3. Договору вбачається, що
передача ел. енергії здійснюється у
відповідності з однолінійною схемою,
вказаною в Додатку №2 „Однолінійна
схема".

На час дії дійсного Договору сторони
зобов'язуються керуватися дійсним
законодавством України та правилами
користування електричної енергією
(ПВЕЕ) (п.1.4. Договору).

Згідно п.2.1. Договору Основний споживач
зобов'язаний забезпечувати технічні
можливості передачі Субспоживачу ел.
енергії в межах 170 кВт потужності по
першому класу напруги с ГПП „Порт" 35/6
кВ, а у випадку відсутності живлення з
ГПП „Порт" - забезпечити передачу ел.
енергії по другому класу з ТП-1 в
об'ємах, визначених у відповідності з
Договором на ел. постачання, шляхом
формування ел. схеми відповідної
пропускної здатності.

Як вбачається зі змісту п.4.1 Договору
Субспоживач зобов'язаний здійснювати
оплату за використання електричних
мереж Основного споживача за
розрахунковий період, у відповідності
з ПВЕЕ та перетики ел. енергії згідно
Додатку №5.

Відповідно п.п.7.1., 7.2. облік ел. енергії,
що споживається Субспоживачем від ел.
мереж Основного споживача,
здійснюється на підставі
розрахункових ел. лічильників,
відповідно Додатку №3 „Перелік
об'єктів Субспоживача. У випадку
порушення Субспоживачем вимог
нормативно-технічних документів,
регламентуючих установку та
експлуатацію засобів обліку
електроенергії, показання цих засобів
не використовуються при розрахунках за
спожиту електроенергію, а об'єми
електроенергії, що споживається
визначаються Основним споживачем у
відповідності з Додатком 4 „Графік
зняття показань засобів обліку
електричної енергії" та Додатком №5
„Угода про встановлену потужність".
При виході із ладу приладів обліку, чи
їх неправильної роботи, розрахунок
здійснюється за той же період
відповідно до вимог ПВЕЕ.

Із змісту п.п.8.1., 8.2, 8.3, 8.4. оплату за
спожиту ел. енергію Субспоживач
здійснює на підставі Договору на ел.
постачання ВАТ „Одесаобленерго" по ел.
лічильникам згідно Додатку №3 з
врахуванням щомісячно зарахованих
Енергоспоживчою організацією величин
втрат електроенергії в
трансформаторах та мережах Основного
споживача, пропорційно своїй долі
споживання. Основному споживачу
субабонент сплачує: витрати по
передачі електроенергії електричними
мережами Основного споживача на умовах
затверджених розрахунком Основного
споживача на передачу 1 кВт ч. та у
відповідності з кількістю переданої
Субспоживачем електроенергії;
перетоки реактивної електроенергії,
щомісячно розраховуються Основним
споживачем у відповідності з діючою
Методикою розрахунку оплати за
перетоки реактивної енергії; витрати
за транзит електроенергії обладнанням
та мережами ВП-13 для приєднання „ВУВКГ"
на підставі щомісячного розрахунку
витрат на 1 кВт ч. Розрахунковий період -
1 місяць. Оплата здійснюється щомісячно
на підставі рахунків Основного
споживача. Строк оплати - 5 банківських
днів з моменту виставлення рахунків.

Основний споживач несе
відповідальність за передачу ел.
енергії Субспоживачу: з дотриманням
рівня договірних величин, визначених
дійсним Договором; з дотриманням вимог
у відношенні категорії
струмоприйомників Субспоживача та
гарантованим рівнем надійності ел.
постачання; з дотриманням параметрів
якості ел. енергії, отримуваної від
енергопостачальної організації (п.9.1.1.
Договору).

Як вбачається зі змісту п.9.1.2. Договору
Основний споживач не несе
відповідальності перед Субспоживачем
за порушення вимог Субспоживачем
розділу 4 дійсного Договору.

Відповідно до п.9.2.1. Договору за
несвоєчасну оплату рахунків Основного
споживача в строк передбачений п.8.4.
дійсного Договору, Субспоживач сплачує
Основному споживачу пеню в розмірі
двох облікових ставок НБУ від
несплаченої суми за кожний день
прострочення платежу.

Із змісту п.11.5 Договору вбачається, що
дійсний Договір складається на строк
до 31 грудня 2005р., вступає в силу з дня
його підписання і вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення строку про його розірвання
чи перегляд не буде заявлено однією зі
сторін.

В обґрунтування заявленого позову,
позивач зазначає, що відповідачу
щомісячно виставлялись рахунки за
надані послуги, проте останнім
рахунки-фактури №№72ТС від 27.06.2013р. на
суму 2 970,48 грн., №84ТС від 31.07.2013р. на суму
2 338,46 грн., №101ТС від 30.08.2013р. на суму 2 401,66
грн., №114ТС від 30.09.2013р. на суму 965,26 грн.,
№125ТС від 31.10.2013р. на суму 898,25 грн., №136ТС
від 29.11.2013р. на суму 869,03 грн. не були
оплачені, внаслідок чого за
комунальним підприємством
"Ізмаїльське виробниче управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" утворилась
заборгованість в розмірі 10 443,14 грн.

В підтвердження наявності боргу
відповідача перед позивачем, останнім
було подано до матеріалів справи копії
актів виконаних робіт (наданих послуг)
від 27.06.2013р. на суму 2 970,48 грн., від
31.07.2013р. на суму 2 338,46 грн., від 30.09.2013р. на
суму 965,26 грн., від 31.10.2013р. на суму 898,25
грн., від 30.08.2013р. на суму 2 401,66 грн., від
29.11.2013р. на суму 869,03 грн., які підписані
уповноваженими представниками сторін.

Неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
спільне використання електричних
мереж ВАТ "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ
ПАРОПЛАВСТВО" №023 С73С в частині оплати
вартості отриманої електричної
енергії і стало підставою для позивача
звернутись до господарського суду
Одеської області із даним позовом за
захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 Цивільного кодексу
України визначено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання електричної енергії.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема з розрахунку заборгованості
приведеного позивачем в позовній заяві
та не спростованого відповідачем,
останнім договірні зобов'язання щодо
оплати виставлених рахунків-фактур в
розмірі 10 443,14 грн. не виконані,
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість в сумі 10 443,14 грн., у
зв'язку з чим стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сама
заборгованості, встановлена судом в
розмірі 10 443,14 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з комунального
підприємства "Ізмаїльське виробниче
управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" 579,30 грн. пені, 143,01 грн. 3%
річних.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за
господарське правопорушення може
заявити учасник господарських
відносин, права чи законні інтереси
якого порушено, а у випадках,
передбачених законом, - уповноважений
орган, наділений господарською
компетенцією.

Відсотки за неправомірне користування
чужими коштами справляються по день
сплати суми цих коштів кредитору, якщо
законом або договором не встановлено
для нарахування відсотків інший строк.

За грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за период
прострочки2970.4805.07.2013 - 12.08.2013397.0000 %0.038
%*44.442970.4813.08.2013 - 13.01.20141546.5000 %0.036
%*162.932338.4610.08.2013 - 12.08.201337.0000 %0.038
%*2.692338.4613.08.2013 - 10.02.20141826.5000 %0.036
%*151.582401.6614.09.2013 - 19.02.20141596.5000 %0.036
%*136.01965.2622.10.2013 - 19.02.20141216.5000 %0.036
%*41.60898.2514.11.2013 - 19.02.2014986.5000 %0.036 %*31.35Отже
загальна сума пені за самостійним
розрахунком суду складає 570,59 грн., у
зв'язку з чим, стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
сума пені, встановлена судом в сумі 570,59
грн. В іншій частині заявлених позовних
вимог в частині стягнення пені в сумі
8,71 грн. суд відмовляє.

При цьому, суд зазначає, що нарахована
позивачем пеня за несвоєчасну оплату
рахунку-фактури №136ТС стягненню не
підлягає, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази отримання
відповідачем зазначеного
рахунку-фактури із зазначенням
відповідної дати, отже з врахуванням
зазначеного, суд не взмозі встановити
або перевірити період нарахування
позивачем пені за несвоєчасну оплату
рахунку-фактури №136ТС.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних,
суд зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 302,05 грн.
наданий позивачем розрахунок, на думку
суду, здійснений неналежним чином, у
зв'язку з чим судом було самостійно
розраховано 3% річних наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів2970.4813.07.2013 - 19.02.20142223
%54.202338.4610.08.2013 - 19.02.20141943 %37.292401.6614.09.2013 -
19.02.20141593 %31.39965.2622.10.2013 - 19.02.20141213
%9.60898.2514.11.2013 - 19.02.2014983 %7.24

Отже загальна сума 3% річних за
самостійним розрахунком суду складає
139,72 грн., у зв'язку з чим, стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума 3% річних,
встановлена судом в сумі 139,72 грн. В
іншій частині заявлених позовних вимог
в частині стягнення пені в сумі 3,29 грн.
суд відмовляє.

При цьому, суд зазначає, що 3% річних за
несвоєчасну оплату рахунку-фактури
№136ТС обраховані позивачем в період з
18.12.2013р. по 19.02.2014р. стягненню не
підлягає, оскільки в матеріалах справи
відсутні будь-які докази отримання
відповідачем зазначеного
рахунку-фактури із зазначенням
відповідної дати його отримання, отже з
врахуванням зазначеного, суд не взмозі
встановити або перевірити період
нарахування позивачем 3% річних за
несвоєчасну оплату рахунку-фактури
№136ТС.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги приватного
акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ
ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО", у зв'язку з чим
стягненню з комунального підприємства
"Ізмаїльське виробниче управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" на користь позивача
підлягає сума заборгованості в розмірі
10 443,14 грн., 139,72 грн. 3% річних, 570,59 грн.
пені. В іншій частині позову суд
відмовляє.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 1
805,04 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства "УКРАЇНСЬКЕ ДУНАЙСЬКЕ
ПАРОПЛАВСТВО" - задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства
"Ізмаїльське виробниче управління
водопровідного-каналізаційного
господарства" (68600, Одеська обл., м.
Ізмаїл, вул. Свердлова, буд. 65, код
ЄДРЮОФОП 03350137) на користь приватного
акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКЕ
ДУНАЙСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО" (68600, Одеська
обл., м. Ізмаїл, вул. Краснофлотська, буд.
28, код ЄДРЮОФОП 01125821) 10 443 (десять тисяч
чотириста сорок три) грн. 14 коп. -
заборгованості, 139 (сто тридцять) грн. 72
коп. 3% річних, 570 (п'ятсот сімдесят) грн. 59
коп. - пені.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
14.04.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.