ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.04.2014 р.
Справа№ 914/269/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Львівський
домобудівний комбінат» (79024, м. Львів,
вул. Поліська,10; ідент.код 32801440)

до Відповідача-1: Львівського
комунального підприємства
«Львівелектротранс» (79012, вул.
Сахарова,2, м. Львів; ідент.код 03328406),

Відповідача - 2: Львівської міської ради
(79006, пл. Ринок,1, м. Львів; ідент.код:
04055896),

Третя особа (на стороні Відповідачів),
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Департамент житлового
господарства та інфраструктури
Львівської міської ради (м. Львів, пл.
Ринок, 1, каб. 340), -

про визнання права власності на об'єкт
незавершеного будівництва.

Суддя: Шпакович О.Ф.

Секретар: Прокопів І.І.

Представники:

Позивача: Сприса А.В. - Довіреність від
26.01.2014 № 56;

Відповідача-1: Гіра С.В. - Довіреність
від 04.07.2013 № 32;

Відповідача-2: Шевченко М.І. -
Довіреність від 15.05.2013;

Третьої особи: Ваверчак Б.П. -
Довіреність від 09.01.2014 № 4-25-6.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Львівський
домобудівний комбінат» заявлено позов
до Львівського комунального
підприємства «Львівелектротранс»
(Відповідач-1) та Львівської міської
ради (Відповідач-2) про визнання права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва: триповерхову прибудову
приміщень громадського призначення
(корпус №5 за Генпланом), що знаходиться
у місті Львові, вулиці
Грінченка-Назарука.

Підставами позову зазначено:

-28.05.2003 Виконкомом Львівської міської
ради прийнято Рішення №427, яким надано
дозвіл Відповідачу-1 на проектування
10-поверхового житлового будинку на вул.
Назарука та забудову відведеної
земельної ділянки. При цьому,
передбачено зведення вказаного
будинку з 3-поверховою прибудовою
приміщень громадського призначення:
корпусів №№2-5.

-20.07.2004 Закритим акціонерним
товариством «Львівський домобудівний
комбінат» (правонаступником якого є
Товариство «Фірма «Львівський
домобудівний комбінат») та
Відповідачем-1 підписано Договір №32,
згідно з яким Позивач зобов'язався
виконати підрядні роботи з будівництва
3-поверхової прибудови: корпус №5.
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.03.2008, якою
припинено провадження у справі №26/284,
встановлено факт неукладення
Позивачем та Відповідачем-1
зазначеного Договору.

-Позивач, у серпні місяці 2004р. та липні
місяці 2006р., виконав підрядні роботи (з
будівництва фундаменту корпусу №5 на
вулиці Назарука) загальною вартістю 346
573,44грн.

Тобто, Позивач звів об'єкт
незавершеного будівництва (фундамент),
що підтверджує і Висновок про вартість
майна (станом на 31.05.2013).

-Згідно з нормою ч.1 ст.331 ЦКУ, особа
набуває право власності на
новостворену річ.

Тому, Позивач «виступає власником
(особою, що володіє майновими правами
володіння, користування,
розпорядження) об'єкту незавершеного
будівництва: 3-поверхової прибудови
приміщень громадського призначення
(корпусу №5) у місті Львові, вул.
Грінченка-Назарука.»

Позивач, виходячи з норми ч.3 ст.331 ЦКУ,
володіє правом власності на об'єкт
незавершеного будівництва.

Про можливість визнання права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва у судовому порядку
зазначено у Постанові ВГСУ від 29.07.2010 у
справі №32/147.

Відповідно до норм ст.ст. 177, 190 ЦКУ,
майнові права визнаються речовими
правами.

-Оскільки Відповідач-1 не надав
відповіді на Лист Товариства «Фірма
«Львівський домобудівний комбінат»
від 31.07.2013 (із запитаннями стосовно:
наявності у Відповідача-1 права на
земельну ділянку, на якій знаходиться
спірний об'єкт; визнання Відповідачем-1
права власності Позивача на об'єкт
незавершеного будівництва), тому,
наявний факт невизнання ним права
власності Позивача (майнових прав
володіння, користування,
розпорядження) на спірний об'єкт
незавершеного будівництва.

-Згідно з нормою ст.392 ЦКУ, власник майна
вправі пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо воно не
визнається іншою особою.

-Львівська міська рада, як власник
майна (у т.ч. - землі) територіальної
громади міста, є належним
співвідповідачем у справі.

Крім цього, у позові зазначено, що
вартість спірного об'єкту (станом на
31.05.2013), згідно з Висновком про вартість,
складає 1 299 659,00грн., що зумовлює
необхідність сплати судового збору у
сумі 25 993,18грн.

За неодноразовими заявами Позивача, у
зв'язку зі струтним фінансовим станом
Товариства, суд відстрочував сплату
судового збору Ухвалами від 31.01.2014,
18.02.2014, 25.03.2014, 08.04.2014, якими, при цьому,
зобов'язував Позивача сплатити судовий
збір (у визначений строк) та надати
доказ сплати. Вказаний обов'язок
Позивачем виконано лише частково:
сплачено судовий збір у сумі 1 827,00грн.
(що складає незначну частину належного
судового збору).

При цьому, 14.04.2014 Позивачем подано Заяву
про залишення позову без розгляду «у
зв'язку з фінансовими труднощами при
сплаті судового збору». Проте, доказів
наявності зазначеної у Заяві обставини
(фінансові труднощі при сплаті
судового збору) - не надано, що
унеможливлює суду її встановлення (на
підставі належних і допустимих
доказів).

Зазначене зумовило необхідність
дослідження і встановлення судом усіх
обставин спору у їх сукупності.

У ході судового процесу Представник
Позивача зазначав про підтримання
Товариством «Фірма «Львівський
домобудівний комбінат» заявленої
вимоги (про визнання права власності на
спірний об'єкт).

Представником Відповідача-1 зазначено,
що при проведенні огляду земельної
ділянки, на якій Позивачем
виконувались підрядні роботи,
фундаменту - не виявлено (спірний об'єкт
- відсутній).

08.04.2014 Відповідачем-1 заявлено
(письмово) вимогу про застосування
позовної давності, оскільки Договір
підряду визнано неукладеним ще 19.03.2008.

25.03.2014 Відповідачем-2 подано Відзив на
позов, у якому наведено обґрунтування
безпідставності заявленої Позивачем
вимоги, оскільки:

-Договір №32 від 20.07.2004 є неукладеним.
Тому, неукладений правочин не має
юридичної сили і не породжує прав та
обов'язків для відповідних суб'єктів.

-Відсутні підстави для застосування
зазначеної у позові норми ст.331 ЦКУ,
оскільки у Позивача відсутні
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку і, крім цього,
можливість визнання права власності на
недобудоване нерухоме майно в судовому
порядку - не передбачена.

-Доцільним є застосування норми п.3 ч.1
ст.331 ЦКУ, відповідно до якої особа, до
завершення будівництва, вважається
власником лише матеріалів і
обладнання, що були використані у
процесі будівництва.

-Обставини справи №32/147 (у якій
підставою позову був чинний Договір
про інвестування) є докорінно
відмінним від обставин даної справи
(оскільки Договір підряду - відсутній).

-Відсутні підстави для застосування
норми ст.392 ЦКУ, оскільки Позивач не є
власником об'єкту незавершеного
будівництва (право власності існує
лише на використані ним матеріали і
обладнання).

Також, 08.04.2014 Відповідачем-2 заявлено
(письмово) вимогу про застосування
судом позовної давності (оскільки суд
визнав неукладеним Договір підряду ще
19.03.2008).

Представник Відповідача-2 надав (усно)
пояснення по суті спору з
обґрунтуванням безпідставності
заявленої Позивачем вимоги.

07.04.2014 Третьою особою (залученою судом
до участі у справі Ухвалою від 05.03.2014)
подано Відзив на позов, у якому
викладено обґрунтування
безпідставності вимоги Позивача,
виходячи з наступного:

-Договір №32 від 20.07.04 - неукладений.

-Згідно з нормою ст.92 Конституції
України, правовий режим власності
визначається виключно законами
України.

-Згідно з нормами ст.331 ЦКУ, до часу
завершення будівництва, прийняття його
до експлуатації та державної
реєстрації права власності на
новостворене нерухоме майно, право
власності на об'єкт - не виникає. Право
власності, у такому випадку, виникає
лише на матеріали, використані при
будівництві.

-Оскільки законом не передбачено
можливості визнання, у судовому
порядку, права власності на об'єкт
незавершеного будівництва, тому,
згідно з нормами ст.20 ЦКУ, Позивачем
обрано невідповідний спосіб захисту
права (права на матеріали).

-Позивачем пропущено строк позовної
давності.

Представник Третьої особи, надаючи
пояснення, зазначив про
безпідставність позовної вимоги.

У судовому засіданні 08.04.2014, згідно з
нормою ч.3 ст.77 ГПКУ, судом
оголошувалась перерва до 14.04.2014.

У ході ознайомлення з обставинами
спору та дослідження поданих доказів, а
також - заслухання пояснень
Представників Учасників процесу, -
судом встановлено:

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 19.03.2008, якою
припинено провадження у справі №26/284,
встановлено факт неукладення
Товариством «Фірма «Львівський
домобудівний комбінат» та
Підприємством «Львівелектротранс»
Договору №32 від 20.07.2004, умови якого
передбачали обов'язок Товариства з
виконання (на замовлення Підприємства)
підрядних робіт щодо будівництва
3-поверхової прибудови (до
10-поверхового житлового будинку)
приміщень громадського призначення:
корпусу №5 за Генпланом (у місті Львові,
вулиці Грінченка-Назарука).

Згідно з нормою ч.2 ст.35 ГПКУ, зазначений
у Постанові факт має преюдиційне
значення. Проте, до часу прийняття
вказаної Постанови, Позивачем,
виходячи із умов Договору №32, виконано
частину підрядних робіт при зведенні
фундаменту, що підтверджують
двосторонні Акти
приймання-передавання за серпень
місяць 2004р. та липень місяць 2006р.
(згідно з якими, загальна вартість
виконаних підготовчих та будівельних
робіт складає 346 573,44грн.).

Виходячи з наведеного, виконання
Позивачем зазначених будівельних
робіт здійснено не на підставі
Договору підряду №32 від 20.07.04, а з інших
підстав.

Згідно з нормою ч.3 (абз.1) ст.331 ЦКУ, у
виконавця підрядних робіт, до часу
завершення будівництва, виникає лише
право власності на використані
матеріали і обладнання.

Відповідно до норм ч.2 ст.331 ЦКУ, право
власності на об'єкт нерухомості
виникає лише після прийняття до
експлуатації об'єкту завершеного
будівництва та проведення обов'язкової
державної реєстрації права власності
на об'єкт.

Отже, факт виконання Позивачем лише
певних обсягів підрядних робіт із
будівництва фундаменту не зумовлює
наявності правових підстав для
виникнення у нього права власності на
"об'єкт незавершеного будівництва".

При цьому, за наявності відповідних
умов, у Позивача можливе виникнення
права власності лише на використані
(при будівництві) матеріали та
обладнання.

Проте, важливим є факт відсутності
обов'язкового дозволу на будівництво
3-поверхової прибудови до житлового
будинку: приміщення громадського
призначення - корпусу №5 за Генпланом
(суду надано лише Дозвіл №498/04 від 13.10.04
на виконання підготовчих робіт з
будівництва житлового будинку, - поз.6
за Генпланом).

Тобто, відсутні докази наявності у
Позивача підстав для виконання
підрядних робіт, зазначених у
двосторонніх Актах
приймання-передавання (оскільки
відсутність дозволу на будівництво
зумовлює відсутність підстав для
розпочатку будівельних робіт).

Позивачем документи бухгалтерської
звітності з підтвердженням належного
обліку «спірного майна» - не надано.

Також, важливо, що Відповідачем-1 не
виконано Рішення Виконкому Львівської
міської ради №261 від 21.07.1988 (яким
правовому попереднику Підприємства
«Львівелектротранс» дозволено
проектування та будівництво житлових
будинків у кварталі вулиць
Стеценка-Захисній) щодо погодження
документації на відвід земельної
ділянки.

Отже, Відповідачу-1 не відведено, у
встановленому порядку, земельної
ділянки для будівництва 10-поверхового
житлового будинку із 3-поверховою
прибудовою на вулиці Назарука (м.
Львів), що унеможливлювало ведення
будівництва (ні Відповідачем-1, ні
Позивачем).

Земельна ділянка, на якій знаходиться
«спірне майно», за даними Відповідача-2,
перебуває у власності територіальної
громади міста Львова (що підтверджує і
Довідка Відділу Держземагенства у м.
Львові від 08.04.2014).

Спір між Позивачем і Відповідачем-2
стосовно права власності Товариства
«Фірма «Львівський домобудівний
комбінат» на «спірне майно» - не
виникав, що зумовлює наявність
неналежного відповідача у справі:
Львівської міської ради.

Докази виникнення (до часу заявлення
позову) спору між Позивачем і
Відповідачем-1 стосовно «спірного
майна» - відсутні (що зумовлює
безпідставність заявлення позову до
Підприємства «Львівелектротранс»).

Проте, визначальним у даній справі є:

1)Відсутність факту виникнення у
Позивача права власності на об'єкт
"незавершеного будівництва", що
унеможливлює застосування норми ст.392
ЦКУ, згідно з якою лише власник майна
(особа, яка у встановленому порядку
набула право власності) вправі
пред'явити позов про визнання
належного йому права власності.

Тому, відсутність факту виникнення у
Позивача права власності на спірний
об'єкт (об'єкт "незавершеного
будівництва") зумовлює відсутність
підстав для застосування норми ст.392
ЦКУ, і, відповідно, - для визнання права
власності на «спірне майно».

2)Відсутній факт створення Позивачем
об'єкту незавершеного будівництва:
3-поверхової прибудови приміщень
громадського призначення - корпусу №5
за Генпланом.

Так, згідно з п.2 Національного
стандарту №2 (затвердженого Постановою
КМУ №1442 від 28.10.2004), об'єктом
незавершеного будівництва є виключно
будівля (чи споруда), яка фактично не
експлуатується внаслідок перебування
її у недобудованому стані. При цьому,
будівля - це земельні поліпшення, у яких
розташовані приміщення, а приміщення -
це частина внутрішнього об'єму будівлі,
обмежена будівельними елементами, з
можливістю входу і виходу.

Проте, згідно з даними Акту за серпень
місяць 2004р., Позивачем виконувались
роботи із зведення фундаменту корпусу
№5, а не приміщень. Докази будівництва
Позивачем приміщень - відсутні.

Оскільки, згідно із Національним
стандартом №2, при відсутності
приміщень відсутньою є і будівля, тому,
у даному випадку, об'єкт незавершеного
будівництва (недобудовану будівлю) - не
створено.

Крім цього, виходячи з норм ст.ст.256, 257,
261, 266, 267 ЦКУ, у випадку встановлення
факту порушення права Позивача, були б
наявними підстави для застосування
судом позовної давності, оскільки
підрядні роботи виконувались ще у
серпні місяці 2004р. та липні місяці 2006р.,
а факт неукладення Договору підряду
встановлено 19.03.2008 (позов заявлено
29.01.2014).

У даній справі, крім цього, важливо, що
Позивачем не доведено факту наявності,
на даний час, спірного об'єкту:
фундаменту.

Так, згідно із ствердженнями
Відповідачів, спірний фундамент -
відсутній. Відсутність фундаменту на
вулиці Назарука (біля будинку №9 на вул.
Стеценка) встановлено також комісією
Львівського комунального підприємства
«Збоїща-408», що здійснює обслуговування
відповідної території міста Львова.

Тому, наданий Позивачем Висновок (без
номеру і дати) оцінювача майна
(Я.Паращин), згідно з яким, станом на
31.05.2013, «справедлива вартість» майна,
яка визначена із застосуванням
витратного підходу, складає (без ПДВ) 1
299 659,00грн., не є належним доказом у
справі, оскільки не містить даних про
здійснення огляду майна (незавершеного
будівництва) та встановлення факту
наявності певного майна (із
визначенням його технічних
характеристик). При цьому, як зазначено
у Висновку, оцінка здійснювалась лише
для відображення майна у
бухгалтерському обліку.

Крім цього, Висновок про вартість
видано з порушенням вимог
Національного стандарту №2
(затвердженого Постановою №1442 від
28.10.2004).

Отже, дійсна вартість «спірного майна»
не підтверджена жодними належними та
допустимими доказами, що унеможливлює
суду визначення розміру судового
збору, який підлягає покладенню на
Позивача за подання позовної заяви.

За ствердженнями Представників,
висловленими у судовому засіданні
14.04.2014, в Учасників процесу відсутні
фінансові можливості щодо оплати
вартості судової експертизи «спірного
майна», яка є необхідною для
встановлення факту наявності
(відсутніості) об'єкту та його вартості.

Тому, судова експертиза - не призначена
(оскільки відсутність оплати вартості
експертизи унеможливить її
проведення).

Враховуючи наведене та факт зазначення
Позивачем ціни позову у сумі 1 299
659,00грн., що зумовлює необхідність
сплати 25 993,18грн. судового збору,
фактична сплата Позивачем судового
збору лише у сумі 1 827,00грн. не є
належним виконанням обов'язків щодо
сплати судового збору та надання
доказу оплати, встановлених Ухвалами
суду від 31.01.2014, 18.02.2014, 25.03.2014, 08.04.2014
(якими Позивачу надавалось
відстрочення сплати судового збору).

Отже, виходячи з норми п.5 ч.1 ст.81 ГПКУ,
наявні підстави для залишення позову
без розгляду.

При цьому, суд враховує факт тривалого
розгляду позову (у межах строків,
встановлених нормами ч.ч.1,3 ст.69 ГПКУ) та
Заяву Позивача про залишення позову
без розгляду, у якій зазначено про
відмову від повернення йому сплаченої
суми судового збору (1 827,00грн.).

Виходячи з наведеного та керуючись
нормами ст.ст. 4-3, 4-5, 4-7, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 44,
81 (п.5 ч.1), 86 ГПК України, - суд

У Х В А Л И В:

Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її винесення.

Суддя
Шпакович О.Ф.