м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/2580/14 16.04.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"до
Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго"простягнення 3 527 057,74
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Бернацька О.В. -
представник за дов.;
від відповідача: Гайдук Є.О. -
Рішення прийняте 16.04.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви 12.03.2014 на 16.03.2014.

У судовому засіданні 16.04.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" про стягнення суми
основного боргу у розмірі 2 985 177,61 грн.,
втрат від інфляційних процесів - 18 250,72
грн., 3 % річних - 102 842,05 грн., пені - 211 824,93
грн., штрафу - 208 962,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив умови договору
№14/2367/11 від 30.09.2011, відповідач не
здійснив оплату переданого газу.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 порушено провадження
по справі № 910/2580/14, розгляд справи
призначено на 12.03.2014.

У відзиві на позов, відповідач
зазначив, що на момент подання даного
позову заборгованість відповідача
склала 2 985 177,61 грн., та постановою
Кабінету Міністрів України №167 від
20.03.2013 було затверджено порядок та
умови надання субвенцій з державного
бюджету місцевим бюджетам на погашення
різниці в тарифах та теплову енергію.

У зв'язку з цим 21.10.2013, між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" та ДПЗД
"Укрінтеренерго", виходячи з суми
заборгованості за договором у розмірі 2
985 177,61 грн., відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 21.08.2013
№683 "Деякі питання випуску фінансової
казначейських векселів", було
підписано протокол узгодження
можливих розрахунків з погашення
заборгованості за природний газ за
рахунок різниці в тарифах на теплову
енергію. Крім того, відповідачем було
направлено позивачу на підписання
договір про проведення розрахунків між
підприємствами, які надають послуги з
теплопостачання та є постачальниками
природного газу, для погашення
заборгованості за використаний
природний газ із застосуванням
фінансових казначейських векселів,
підписаний Департаментом будівництва,
житлово-комунального господарства,
містобудування та архітектури
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, КП "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради та ДПЗД
"Укрінтеренерго".

Також, відповідач направив позивачу
додаткову угоду щодо зміни п. 6.1
Договору "Про порядок та умови
проведення розрахунків", яка не була
підписана позивачем.

У відзиві відповідач заперечив проти
нарахування штрафу та просив суд
зменшити розмір неустойки в порядку ст.
83 ГПК України.

В судовому засіданні 12.03.2014 оголошено
перерву на 16.04.2014, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

16.04.2014 на відзив відповідача позивач
надав суду письмові пояснення в яких
наводив свої заперечення на твердження
відповідача.

В судовому засіданні 16.04.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та
відповідача, господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 між позивачем та відповідачем
був укладений договір №14/2367/11 на
купівлю-продажу природного газу (далі
-Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець - прийняти і
сплатити на умовах цього Договору
природний газ.

Газ, що продається за цим договором
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п. 1.2).

Відповідно до п. 2.1 Договору, продавець
передає покупцеві з 01.10.2011 по 31.12.2012 газ
в обсязі до 11 994,00 тис. куб.м., у тому
числі по місяцях кварталів.

Продавець передає покупцю газ у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі покупця. Право власності на
газ переходить від продавця до покупця
в пунктах приймання-передачі. (п.3.1).

Кількість газу, що продається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу покупця
та відповідно до вимог наказу
Мінпаливенерго від 15.07.2010 №288 "Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів".

Приймання-передачі газу переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу оформлюється актом
приймання-передачі газу, згідно п. 3.3
даного Договору.

Ціна газу та порядок розрахунків
визначено сторонами у 5 розділі
Договору.

Відповідно до п. 5.1 ціна на природний
газ для теплопостачальних підприємств
та послуги з його транспортування
установлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики України
(НКРЕ).

Ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додатну вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 1 309,20
грн. (п. 5.2).

Як встановлено в п. 6.1 Договору, оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий природний газ здійснюється
до 14 числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Цей договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представника сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 до
31.12.2012, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуги з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості (п. 11.1).

Додатковою угодою №1 від 19.01.2012 до
Договору, сторони з 01.01.2012 викладено п.5.2
статті 5 "Ціна газу" у наступній
редакції:

"п.5.2 Ціна за 1000 куб.м. природного газу,
що використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20 %
, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями - 1 248,08 грн.,
крім того ПДВ - 20 % , всього з ПДВ - 1 309,20
грн.

Додатковою угодою №2 від 27.06.2012, сторони
погодили наступне:

1.З 22.06.2012 викласти п. 1.1 та п. 1.2 статті 1
"Предмет договору" у наступній
редакції:

"1.1.Продавець зобов'язується передати у
2012 році природний газ, ввезений на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України", для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, релігійними організаціями
та національними творчими спілками і
їх релігійними осередками, а покупець -
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору.

2.З 22.06.2012 викласти п. 5.2 статті 5 "Ціна
газу" у наступній редакції:

"5.2.Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням становить 1 091,00 грн., всього
з ПДВ - 1 309,20 грн.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
релігійними осередками - 1 248,08 грн.,
всього з ПДВ - 1 309,20 грн."

3.З 01.07.2012 викласти п.5.2 статті 5 "Ціна
газу" у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить 1 091,00 грн., з ПДВ - 1 309,20 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами підписано акти
приймання-передачі обсягів газу від
31.10.2011 на суму 198 498,28 грн. , від 30.11.2011 - 1 923
504,13 грн., від 31.12.2011 - 1 924 856,54 грн., від
31.01.2012 - 2 597 501,24 грн., від 29.02.2012 - 3 042 980,11
грн., від 31.03.2012 - 1 899 056,12 грн., від 30.04.2012 -
390 368,08 грн., від 30.11.2012 - 719 808,62 грн., від
30.11.2012 - 719 808,62 грн., від 30.11.2012 - 1 719 547,79
грн., від 31.12.2012 - 2 985 177,61 грн.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін вбачається, що
заборгованість виникла за не оплату
природного газу поставленого у грудні
2012 року.

Претензій щодо обсягів фактично
переданого газу по Договору у сторін
немає.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що відповідач
в порушення умов Договору не здійснив
оплату спожитого природного газу та
станом на 20.01.2014 заборгованість
відповідача становить 2 985 177,61 грн.

Відповідач просить суд зменшити розмір
неустойки та відмовити в задоволенні
штрафу 7%.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У відзиві на позов відповідач визнав,
що у нього за грудень 2012 року виникла
заборгованість у розмірі 2 985 177,61 грн.
Підставою виникнення заборгованості,
як зазначив відповідач, стало те, що
витрати на виробництво теплової
енергії, надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що виробляються,
транспортуються та постачаються
населенню, не відповідають тарифам, що
затверджуються та/або погоджуються
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, Верховною Радою
України щорічно передбачається
надання субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах. На
виконання цього Кабінетом Міністрів
України приймається постанова якою
визначається порядок та умови надання
субвенцій.

Так, відповідач зазначив, що у 2012 році
відповідно до постанови КМ України №157
від 11.06.2012 було надано місцевому
бюджету Івано-Франківської області
субвенції для розрахунків за ланцюгом
КП "Водотеплосервіс" -ДПЗД
"Укрінтеренерго" - ПАТ НАК "Нафтогаз
України" за Договором на суму 8 927 354,42
грн. що не дозволило в повному обсязі
погасити заборгованість відповідача
перед позивачем за придбаний газ.

У 2013 році постановою Кабінету
Міністрів України №167 від 20.03.2013 також
було затверджено порядок та умови
надання субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення різниці
в тарифах на теплову енергію та 21.10.2013
між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ДПЗ
"Укрінтеренерго" виходячи із суми
заборгованості - 2 985 177,61 грн. був
підписаний протокол узгодження
можливих розрахунків з погашення
заборгованості за природний газ за
рахунок різниці в тарифах на теплову
енергію.

Відповідач повідомив суду, що
відповідний договір про проведення
розрахунків та додаткова угодо нього,
був наданий позивачу, однак він не був
підписаний.

Таким чином, доказів погашення
заборгованості, що виникла за
природний газ поставлений у грудні 2012
року у розмірі 2 985 177,61 грн. суду не
надано.

Отже, наявність заборгованості у
розмірі 2 985 177,61 грн. позивачем доведено
належним чином, доказів протилежного
відповідач суду не надав, тому вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач заявив до стягнення пеню у
розмірі 211 824,93 грн., інфляційні втрати -
18 250,72 грн., 3 % річних - 102 842,05 грн. та штраф
- 208 962,43 грн.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у разі не
виконання п. 6.1 Договору покупець
зобов'язаний сплатити крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Суд перевірив розрахунок пені
наведений позивачем та визнав його
обґрунтованим, таким, що відповідає
умовам Договору та ч. 6 ст .232
Господарського кодексу України.

Відповідач звернувся до суду з
клопотанням про зменшення розміру пені
в порядку п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України.

На вказане клопотання відповідача
позивач подав письмові заперечення.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого
Господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачено, що вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причин неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми, як неустойку, спотворює
її дійсне правове призначення,
оскільки із засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання неустойка
перетворюється на несправедливо
непомірний тягар для покупця та
джерело отримання невиправданих
додаткових прибутків продавцем.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Враховуючи зазначене слід звернути
увагу, що відповідно до статуту ДПЗД
"Укрінтеренерго" є державним унітарним
підприємством, яке засноване на
державній власності, майно
підприємства становлять виробничі і
невиробничі фонди, а також інші
цінності, вартість яких відображається
в самостійному балансі підприємства та
перебуває у державній власності і
закріплюється за підприємством на
праві господарського відання.

Пунктом 7.1 статуту відповідача
передбачено, що в фінансовому плані
затверджуються суми коштів, які
направляються державі як власнику і
зараховуються до Державного бюджету
України. Чистий прибуток підприємства,
який залишається після покриття
матеріальних та прирівняних до них
витрат, витрат на оплату праці, оплати
відсотків по кредитах банків, внесків
передбачених законодавством України
податків та інших платежів до бюджету,
залишається у повному його
розпорядженні (п. 7.2).

Джерелом формування фінансових
ресурсів підприємства є прибуток
(доходи) кошти, одержані від продажу
цінних паперів, безоплатні або
благодійні внески членів трудового
колективу, підприємств, організацій,
громадян та інших надходжень,
включаючи централізовані капітальні
вкладення та кредити (п. 7.4 статуту), що
також взято судом до уваги при
вирішення клопотання про зменшення
розміру неустойки.

Відповідач повідомив суду, що основним
видом його діяльності є експорт
електричної енергії та з початку 2012
року даний вид діяльності не
здійснюється. За результатами
діяльності за 2012 рік підприємство
отримало чистий збиток в сумі 29 505 тис.
грн. (звіти про фінансові результати в
матеріалах справи).

Судом також встановлено, що природний
газ за Договором використовується для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями….., які несвоєчасно
вносять оплату за послуги
теплопостачання, у зв'язку з тяжким
матеріальним становищем. Крім того, що
основною причиною несвоєчасної оплати
за отриманий природний газ по договору
є відсутність субвенцій з Державного
бюджету України на погашення
заборгованості щодо різниці в тарифах.

Суд також взяв до уваги звіт про
фінансові результати за 2012 рік, який
наданий позивачем до матеріалів
справи.

Сплата пені у заявленому розмірі (у
повному обсязі) зачіпає інтереси
відповідача та споживачів.

Взявши до уваги все вищенаведене,
майновий стан сторін та оцінивши
співвідношення розміру заявленої пені,
суд дійшов висновку про її зменшення до
50 % від заявленої суми, тобто до 105 912,47
грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 12.02.2014 справа 922/3603/13, від
19.02.2014 справа 922/3602/13, від 19.12.2012 справа
№5023/3165/12, від 19.12.2012 справа №5019/1287/12, від
24.10.2012 справа №5/055-12.

При цьому, судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки. (п.
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011).

Розрахунок штрафу (7%) за прострочення
понад 30 днів суд перевірив та визнав
його вірним та таким, що підлягає
задоволенню у розмірі 208 962,46 грн.

Заперечення відповідача щодо
безпідставного нарахування штрафу 7%,
судом визнані необґрунтованим з огляду
на наступне.

Пеня, за визначенням частини третьої
статті 549 ЦК України, - це вид неустойки,
що забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати (п. 2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
17.12.2013 №14).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені
приписи Цивільного кодексу України
щодо наявності у позивача права за
порушення грошового зобов'язання
відповідачем вимагати сплати
останнім 3% річних, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
поданий до суду, дійшов висновку про
його обґрунтованість.

Дослідивши та перевіривши розрахунок 3
% річних, суд встановив, що позивач не
вірно визначив кінцеву дату періоду їх
нарахування, оскільки день фактичної
сплати боргу не зараховується у період
нарахування, що судом взято до уваги
при проведенні перерахунку.

За перерахунком суду 3 % річних
підлягають задоволенню у розмірі 102 329,19
грн.

Розмір інфляційних втрат - 14 811,62 грн.
судом визнаний обґрунтований.

Інфляційні втрати нараховані
позивачем за зобов'язаннями листопада
2012 року, судом визнані
необґрунтованими, враховуючи, що сума
боргу сплачена 27.12.2012, а прострочення
відповідно умовам договору почалось з
15.11.2012, слід зазначити, що індекс
інфляції - це показник, що характеризує
динаміку загального рівня цін на
товари та послуги, які купуються
населенням для невиробничого
споживання, і його найменший період
визначення складає місяць.

Враховуючи, що вказаний період за який
розраховується індекс інфляції є менше
місяця, тому підстав для задоволення
його нарахування за зобов'язаннями
листопада 2012, немає.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
стягнення боргу - 2 985 177,61 грн., пені -
105912,47, 3 % річних - 102 329,19 грн., штрафу -
208962,43 грн., інфляційні втрати - 14 811,62 грн.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України Згідно зі статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюється в розмірі 2
відсотків ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік", з 1
січня 2014 року мінімальна заробітна
плата у місячному розмірі становить 1
218,00 грн.

Ціна позову становить 3 527 057,74 грн., тому
судовий збір повинен становити 70 541,14
грн.

Відповідно до платіжного доручення
№2000813 від 05.02.2014 позивач сплатив
судовий збір у розмірі 70 176,14 грн., що є
меншим ніж передбачено положеннями
Закону України "Про судовий збір",
недоплата в даному разі становить 365,00
грн., що підлягає стягненню з позивача в
дохід Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства
зовнішньоекономічної діяльності
"Укрінтеренерго" (04080, м. Київ, вул.
Фрунзе, 85, код 19480600) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) суму
основного боргу - 2 985 177,61 грн. (два
мільйона дев'ятсот вісімдесят п'ять
тисяч сто сімдесят сім гривень 61 коп.),
пеню - 105 912,47 грн. (сто п'ять тисяч
дев'ятсот дванадцять гривень 47 коп.), 3 %
річних - 102 329,19 грн. (сто дві тисячі
триста двадцять дев'ять гривень 19 коп.),
інфляційні нарахування - 14 811,62 грн.
(чотирнадцять тисяч вісімсот
одинадцять гривень 62 коп.), штраф - 208 962,43
грн. (двісті вісім тисяч дев'ятсот
шістдесят дві гривні 43 коп.) та 70 462,10
грн. (сімдесят тисяч чотириста
шістдесят дві гривні 10 коп.) судового
збору.

3.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720)
в дохід Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) суму
недоплаченого судового збору у розмірі
365,00 грн. (триста шістдесят п'ять гривень
00 коп.).

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

6.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 22.04.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова