донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

22.04.2014р. справа №905/137/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Радіонової
О.О.суддівПопкова Д.О., Татенко В.М.,
секретаряТрофимович Ю.М.за участю
представників сторін:
від позивача:
не з»явивсявід
відповідача:не з»явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 7»
м.Київна рішення господарського суду
Донецької областівід11.02.2014р. у
справі№905/137/14 (суддя Гринько С.Ю.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» м.Київдо
Закритого акціонерного товариства
«Донецькбланкіздат» м.Донецькпро
стягнення 92880грн.95коп.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» м.Київ
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом про
стягнення з Закритого акціонерного
товариства «Донецькбланкіздат»
м.Донецьк заборгованості за надані
послуги у розмірі 74197,01грн., інфляційних
у розмірі 9917,25грн., 3% річних у розмірі
3646,79грн., пені у розмірі 5119,90грн. (а.с. 5-7).

10.02.2014р. позивач звернувся до суду з
заявою про уточнення позовних вимог
№07-551 від 07.02.2014р., у якій просив суд
стягнути з відповідача заборгованості
за надані послуги у розмірі 85945,83грн.,
інфляційних у розмірі 13896,55грн., 3%
річних у розмірі 9 390,29грн. (а.с.36-38).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 11.02.2014р. у справі
№905/137/14 у задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» м.Київ до
Закритого акціонерного товариства
«Донецькбланкіздат» м.Донецьк про
стягнення 92880грн.95коп. відмовлено,
судові витрати покладено на позивача
(а.с.94-95).

В обґрунтування прийнятого рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову з посиланням на частину другу
ст.14 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», оскільки
позивач не звернувся у місячний строк з
дня публікації з заявою про визнання
його вимог до боржника (ЗАТ
«Донецькбланкіздат») у справі №27/89Б
про банкрутство.

Позивачем, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» м.Київ подана
апеляційна скарга, в якій апелянт
просив скасувати рішення
господарського суду Донецької області
від 11.02.2014 року по справі №905/137/14 та
прийняте нове рішення, яким позовні
вимоги про стягнення заборгованості
задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, скаржник звертає увагу на те, що
місцевий господарський суд застосував
норму закону, яка не була чинною на дату
винесення рішення.

Крім того, апелянт зазначив, що
місцевий господарський суд прийняв
рішення без урахування заяви про
уточнення позовних вимог, більш того,
вимоги вказаної заяви взагалі судом не
були розглянуті та по ним не прийнято
відповідного рішення (а.с. 103-106).

22.04.2014 року на адресу Донецького
апеляційного господарського суду від
відповідача надійшов відзив на
апеляційну скаргу №18/04-14 від 18.04.2014р., в
якому позивач вважає, що обставини
викладені апелянтом у скарзі є
необґрунтованими, просить залишити без
змін рішення господарського суду, а
апеляційну скаргу без задоволення
(а.с.116-118).

Сторони у судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Колегія суддів вважала за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін, повідомлених належним чином
про час та місце розгляду справи, явка
яких не визнавалася обов»язковою.

Відповідно до частини другої статті 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв»язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол.

Розглянувши апеляційну скаргу та
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
апеляційної інстанції встановила
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Рада 7» є юридичною
особою (), що
підтверджується Статутом та випискою з
ЄДР (а.с.18-23).

Відповідач, Закрите акціонерне
товариство «Донецькбланкіздат» є
юридичною особою (ідентифікаційний код
22007712), знаходиться в стані припинення,
за судовим рішенням про банкрутство, що
підтверджується витягом з ЄДРПОУ
(а.с.24-26).

11.03.2008р. між ТОВ «Рада 7» Корпорації
«Позняки-жил-буд» (за договором -
підприємство, далі - позивач) та ЗАТ
«Донецькбланкіздат» (за договором
-споживач, далі - відповідач) укладено
договір на технічне обслуговування
комунікаційних мереж нежитлових
приміщень, надання комунальних послуг
та участь у витратах на утримання
будинку та прибудинкової території,
відповідно до п.1.1 якого предметом
договору є забезпечення підприємством
обслуговування та поточного ремонту
житлового будинку та прибудинкової
території за адресою: м.Київ,
вул.Старонаводницька,6-б, НП - №47, що
розташоване на 1-му поверсі заг. Площею
330,30кв.м.м, яке займає споживач (а.с.12-14).

Відповідно до умов п.2.2.4 договору,
споживач зобов»язаний сплачувати
фактичну вартість отриманих
комунальних послуг.

Відповідно до п.3.1 договору, оплата за
надання послуг складається по
фактичним витратам і вноситься на
рахунок підприємства до 25 числа
наступного за звітним місяцем.

Відповідно до п.3.2. договору за
несвоєчасну оплату послуг споживач,
підприємство нараховує пеню у розмірі
1% від суми сплати за кожний день
прострочки (включаючи день оплати), але
не більше ніж подвійна ставка НБУ.

Договір укладений на термін 5-років
і діє до 20.02.2013 року (п.5.9 договору).

Дія договору автоматично
продовжується на наступний термін,
якщо жодна із сторін в письмовій формі
не заявить про перегляд цього договору
за один місяць до закінчення його дії
(п.5.10 договору).

Вказаний договір підписаний та
засвідчений печатками сторін без
заперечень.

Факт надання вказаних послуг
підтверджується Актами
здачі-приймання робіт (надання послуг)
за спірний період, копії яких є в
матеріалах справи (а.с.58, 60, 61, 63, 65, 66, 68, 69,
71, 72, 74, 76, 77, 79, 80).

На виконання умов зазначеного
договору позивачем пред'явлено
відповідачу для оплати виставле ні
рахунки-фактури (а.с.57, 59, 62, 64, 67, 70, 73, 75, 78,
81-91) на загальну суму 85755,32грн.

Як зазначає позивач, відповідач
належним чином не виконував свої
зобов»язання по оплаті наданих йому
послуг за договором на технічне
обслуговування комунікаційних мереж
нежитлових приміщень, надання
комунальних послуг та участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території від 11.03.2008р., у
зв»язку з чим станом на 29.10.2013р. за
період з вересня 2008 року по жовтень 2011
року за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 92880,95грн.

Вказані послуги відповідачем
отримані, проте не оплачені.

Таким чином, загальна сума за надані
споживачу послуги, з урахуванням заяви
про уточнення, складає 85945,83грн.

Позивач наполягає на тому, що у зв»язку
з невиконанням своїх обов»язків по
сплаті за надані послуги за
відповідачем утворилась
заборгованість у сумі 85945,83 грн. за
період з вересня 2008 року по жовтень 2011
року, яка підлягає стягненню. Крім
того, позивач наполягає на стягненні, з
урахуванням заяви про уточнення,
інфляційних у розмірі 13896,55грн., 3%
річних у розмірі 9390,29грн.

За таких обставин позивач звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за надані послуги у
сумі 85945,83 грн. за період з
вересня 2008 року по жовтень 2011 року,
інфляційних у розмірі 13896,55грн., 3%
річних у розмірі 9390,29грн., а разом
109232,67грн.

Суть спірних правовідносин полягає у
вирішення питання щодо стягнення
заборгованості за договором на
технічне обслуговування
комунікаційних мереж нежитлових
приміщень, надання комунальних послуг
та участь у витратах на утримання
будинку та прибудинкової території.

Спірні правовідносини регулюються
нормами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України,
Господарського процесуального кодексу
України, Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14.05.1992р. №2343-ХІІ ( далі - Закон №2343).

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності,
виконуються на підставі договорів.

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України „Про
приватизацію державного фонду"
власники квартир багатоквартирних
будинків та жилої площі в гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку чи гуртожитках.

Статтями 19, 21, 29 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги"
передбачено, що відносини у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин є власник,
споживач, виконавець та виробник.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 18.09.2013р.
Закрите акціонерне товариство
"Донецькбланкіздат" м.Донецьк () визнано банкрутом і відкрита
ліквідаційна процедура (а.с.24-26).

Колегія суддів зазначає, з
автоматизованої системи
документообігу суду "Діловодство
спеціалізованого суду", доступ до якої
має апеляційний суд стало відомо, що в
провадженні господарського суду
Донецької області знаходиться справа
№27/89Б про банкрутство Закритого
акціонерного товариства
"Донецькбланкіздат" м.Донецьк.

З процесуальних документів по справі
№27/89Б вбачається, ухвалою
господарського суду Донецької області
від 02.09.2009р. порушено провадження у
справі про банкрутство Закритого
акціонерного товариства
"Донецькбланкіздат" м.Донецьк (а.с.117).

В газеті „Голос України" №182 від
29.09.2009р. опубліковано оголошення про
порушення справи №27/89Б про банкротство
ЗАТ „Донецькбланкіздат" м. Донецьк.

Ухвалою господарського суду від
27.12.2010р. по справі №27/89Б затверджений
реєстр вимог кредиторів та зазначено,
що вимоги конкурсних кредиторів, які
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, вважати погашеними
(а.с.118-121).

З тексту вказаної ухвали
вбачається, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Рада 7" м. Київ
кредитором не визнано, позивач у
визначеному законом порядку та термін
з грошовими вимогами до боржника не
звертався.

За приписами ч.1 ст.14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкрутом"
(чинним в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що конкурсні кредитори за
вимогами, які виникли до дня порушення
провадження у справі про банкрутство,
протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про
порушення провадження у справі про
банкрутство зобов'язані подати до
господарського суду письмові заяви з
вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(чинним в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, - не розглядаються і
вважаються погашеними. Зазначений
строк є граничним і поновленню не
підлягає.

Статтею 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що кредитором у справі про
банкрутство є юридична або фізична
особа, яка має у встановленому порядку
підтверджені документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника.
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство та вимоги яких не
забезпечені заставою майна боржника.
До конкурсних кредиторів відносяться
також кредитори, вимоги яких до
боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство.

Відповідно до п.54 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про банкрутство" №15
від 18.12.2009р. якщо позивач не звернувся у
місячний строк з дня публікації із
заявою про визнання його вимог до
боржника у справі про банкрутство,
господарський суд відмовляє у
задоволенні позову на підставі ч.2 ст.14
Закону.

Оскільки позивач не звернувся у
місячний строк з дня публікації з
заявою про визнання його вимог до
боржника (ЗАТ "Донецькбланкіздат") у
справі №27/89Б про банкрутство, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
про стягнення основного боргу на
підставі частини 2 статті 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

Позовні вимоги щодо стягнення 3 %
річних, інфляційних є похідними від
основної вимоги, тому судом першої
інстанції обґрунтовано не задоволені.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду, що позовні вимоги щодо
стягнення 92880,95грн. не підлягають
задоволенню, при цьому звертає увагу на
наступне.

Відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.02.2014р. позивач звернувся до суду з
заявою про уточнення позовних вимог
№07-551 від 07.02.2014р., до початку розгляду
справи по суті, у якій просив суд
стягнути з відповідача заборгованості
за надані послуги у розмірі 85945,83грн.,
інфляційних у розмірі 13896,55грн., 3%
річних у розмірі 9 390,29грн. (а.с.36-38).

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення»
передбачено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматися у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, с достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з»ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Пунктом 4 зазначеної Постанови
передбачено, що, відхиляючи будь-які
доводи сторін чи спростовуючи подані
стороною докази, господарські суди
повинні в мотивувальній частині
рішення навести правове обґрунтування
й ті доведені фактичні обставини, з
огляду на які ці доводи або докази не
взято до уваги судом. Викладення у
рішенні лише доводів та доказів
сторони, на користь якої приймається
рішення, є порушенням вимог ст.42 ГПК
щодо рівності всіх учасників процесу
перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом. Судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Колегія суддів звертає увагу на
те, що місцевий господарський суд не
взяв до уваги заяву позивача про
уточнення позовних вимог №07-551 від
07.02.2014р. та не навів свого мотивованого
обґрунтування з цього приводу у
судовому рішенні.

Проте, вказане процесуальне
порушення не є підставою для
скасування судового рішення
відповідно до вимог ст. 104 ГПК України.

Доводи апелянта стосовно того, що судом
першої інстанції застосована норма
закону, яка не була чинною на дату
вирішення спору, колегія суддів
відхиляє з огляду на таке.

В силу п.1-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції Закону України від № 5405-У1
від 02.10.2012р., який набрав чинності з
18.01.2013р., положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в яких порушено після
набрання чинності цим Законом.

Як вже було встановлено, справа про
банкрутство підприємства відповідача
порушена 02.09.2009р., постанова про
визнання боржника банкрутом винесена
04.10.2011р., тобто до набрання чинності
зазначеним Законом, отже місцевим
господарським судом були правильно
застосовані норми частини 2 статті 14
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та повинно бути залишено без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада 7»
м.Київ на рішення господарського суду
Донецької області від 11.02.2014 року у
справі № 905/137/14 -
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Донецької області
від 11.02.2014 року у справі № 905/137/14 - без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.О.Радіонова

Судді
Д.О.Попков

В.М.Татенко

Надр.5 прим:1 -у справу; 1-позивачу;1
-відповідачу;1 -ДАГС;1-ГС Дон. обл.