РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа № 4/47-42

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Крейбух О.Г. , суддя Юрчук М.І.

при секретарі Макаревич В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Антонюк О.С., Мохнюк В.С.

від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача

Приватної фірми "Скорпіон-Сервіс" на
рішення господарського суду
Волинської області від 12 лютого
2014 року в справі № 4/47-42 (суддя Якушева
Інна Олександрівна)

за позовом Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс"

до відповідача Підприємця ОСОБА_4

про стягнення 267 330 грн..

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Скорпіон-сервіс"
(надалі - Позивачу) звернулась до
господарського суду з позовом про
стягнення з підприємця ОСОБА_4 (надалі -
Відповідач) 56 280 грн. неустойки,
нарахованої за період з 29 березня 2009
року по 29 березня 2010 року, за
прострочення виконання зобов'язання
щодо повернення переданої у
користування торгової площі (том 1, а.с.
2-6).

Рішенням господарського суду
Волинської області від 29 червня 2010 року
(том 1, а.с. 75-77), залишеним без змін у
відповідності до постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 5 лютого 2013
року (том 2, а.с. 127-131) позовні вимоги було
задоволено, постановлено стягнути з
Відповідача на користь Позивача 56 280
грн. неустойки. Також покладено на
Відповідача витрати по сплаті
державного мита в розмірі 562 грн. 80 коп.,
236 грн. витрат за інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, 5 628 грн.
витрат по оплаті послуг адвоката.

Постановою Вищого господарського
суду України від 16 травня 2013 року (том 2,
а.с. 183-186) постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 5
лютого 2013 року та рішення
господарського суду Волинської
області від 29 червня 2010 року в справі №
4/47-42 було скасовано та передано
матеріали справи на новий розгляд до
господарського суду Волинської
області.

У вищевказаній постанові суд
касаційної інстанції зазначив про те,
що суди попередніх інстанцій не
дослідили питання належного
повідомлення Відповідача про
дострокове розірвання угоди про
надання в користування торгових площ
від 31 травня 2008 року.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 10 червня 2013 року
(том 3, а.с. 39-47) позовні вимоги (з
врахуванням заяви про збільшення
позовних вимог № 84 від 30 травня 2013 року;
том 3, а.с. 2) було задоволено,
постановлено стягнути з Відповідача на
користь Позивача 234 500 грн. неустойки.
Також покладено на Відповідача 562 грн. 80
коп. витрат по сплаті державного мита,
236 грн. витрат по оплаті
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу, 3 564 грн. 40 коп. витрат
по сплаті судового збору, 5 628 грн.
витрат по оплаті послуг адвоката.

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 27
серпня 2013 року (том 3, а.с. 75-77) рішення
господарського суду Волинської
області від 10 червня 2013 року було
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 18 листопада 2013 року
(том 3, а.с. 133-135) постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 27 серпня 2013
року та рішення господарського суду
Волинської області від 10 червня 2013 року
в справі № 4/47-42 було скасовано та
передано матеріали справи на новий
розгляд до господарського суду
Волинської області.

У вищевказаній постанові суд
касаційної інстанції зазначив про те,
що необхідно з'ясувати, що, крім
земельної ділянки, передавалося
Dідповідачу за угодою від 31 травня 2008
року щодо надання в користування
торгових площ та що саме, крім
земельної ділянки, згідно рішення
господарського суду Волинської
області від 18 травня 2011 року у справ №
5004/608/11 суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_4
зобов'язаний повернути позивачу.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 12 лютого 2014 року
(том 4, а.с. 20-23) з підстав,
висвітлених у даному рішенні в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням
господарського суду першої інстанції
Позивач звернувся з апеляційною
скаргою (том 4, а.с. 29-34) до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій з підстав вказаних у даній
апеляційній скарзі, просить рішення
господарського суду Волинської
області від 12 лютого 2014 року скасувати
та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 7 березня 2014
року прийнято апеляційну скаргу
Позивача до провадження (том 4, а.с. 28) та
призначено її розгляд на 2 квітня 2014
року на 15 годину 30 хвилин.

В судовому засіданні від 2 квітня 2014
року було заслухано представників
Відповідача та представника Позивача,
з приводу поданих Відповідачем заяв №
1, № 2 та оголошена перерва до 9 квітня
2014 року на 16 годину 10 хвилин, про що були
повідомленні сторони під розписку (том
4, а.с. 61).

В судовому засіданні від 9 квітня 2014
року представниками Відповідача було
заявлено усне клопотання про надання
часу для підготовки заяви про відвід
складу колегії суду, в зв'язку з чим
була оголошена перерва до 10 квітня 2014
року до 14 годину 30 хвилин , про що
сторони були повідомленні під
розписку (том 4, а.с. 64).

В судовому засіданні від 10 квітня 2014
року представниками Відповідача була
подана заява № 3 (том 4, а.с. 66-69) про
відвід членам колегії суду -
Василишину А.Р., Юрчуку М.І., Крейбух О.Г.,
в зв'язку з чим було оголошено перерву
для розгляду відповідної заяви та
виготовлення ухвали.

Після перерви, в судовому засіданні від
10 квітня 2014 року, було оголошено ухвалу
від 10 квітня 2014 року (том 4, а.с. 71-72)
котрою з підстав, висвітлених у даній
ухвалі, було відмовлено в задоволенні
заяви № 3 Позивача про відвід членів
колегії суду Василишина А.Р., Юрчука
М.І., Крейбух О.Г..

Також, представником Відповідача через
канцелярію суду була подана заява про
відкладення розгляду справи, з підстав
висвітлених у даній заяві, на інший
день і час.

Розглянувши подане клопотання суд
прийшов до висновку про те, що воно не
підлягає до задоволення з огляду на те,
що: Господарським процесуальним
кодексом України необмежено кількість
представників, котрі можуть
представляти особу; стороною до
клопотання не додано жодного доказу
котрий би підтверджував не можливість
явки представника Відповідача; в
судовому засіданні присутній сам
Відповідач (підприємець ОСОБА_4) та його
один представник; таке відкладення,
призведе до порушення двомісячного
строку розгляду даної справи,
визначеного статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України
(враховуючи те, що головуючий суддя в
період з 15 квітня 2014 року по 8 травня 2014
року буде перебувати у відпустці).

Відповідно, колегія суду відхилила
дане клопотання.

В судовому засіданні від 10 квітня 2014
року представники Позивача підтримали
доводи апеляційної скарги, та просять
рішення суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове, котрим
задоволити позовні вимоги Позивача. .

В судовому засіданні від 10 квітня 2014
року представник Відповідача та
Відповідач заперечив проти доводів
висвітлених в апеляційній скарзі
Позивача.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення
представників Позивача, Відповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи та
дослідженні в судовому засіданні
докази, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
рішення господарського суду
Волинської області від 12 лютого 2014 року
в даній справі слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу Позивача - без
задоволення. При цьому апеляційний
господарський суд виходячи з
наступного.

Рівненським апеляційним господарським
судом встановлено, що відповідно до
розпорядженням голови Луцької міської
ради № 383РР від 16 листопада 2000 року (яке
в подальшому затверджене рішенням
Луцької міської ради № 16/9 від 18 січня
2001року) Позивачу надано статус ринку.

22 квітня 2002 року між Позивачем та
Луцькою міською радою, на підставі
рішення Луцької міської ради № 20/8 від 29
березня 2002 року, укладено договір
оренди земельної ділянки строком на 25
років для будівництва та
обслуговування торгово-пішохідної
зони в районі завокзального ринку між
вулицями Кравчука та Карпенка-Карого.
Даний договір є дійсним, що
підтверджується Постановою Вищого
господарського суду України від 17
вересня 2009 року по справі № 04/20-92.

В свою чергу, порядок організації та
здійснення торгівлі на ринках
регулюються «Правилами торгівлі на
ринках», затвердженими спільним
наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України, Міністерства внутрішніх
справа України, Державної податкової
адміністрації України та
Держстандартом від 26 лютого 2002 року №
57/188/84/105. Відповідно до пункту 20 «Правил
торгівлі на ринках» для здійснення
торгівельної діяльності передбачено
укладання адміністрацією ринку угод
оренди торгових площ.

31 травня 2008 року між Позивачем та
Відповідачем укладено угоду надання в
користування торгових площ, за умовами
якої Позивач надав, а Відповідач
прийняв в платне строкове користування
торгову площу 35 метрів квадратних, на
торговому ряду пішохідно-торгової зони
ринку Позивача між вул. Кравчука та вул.
Карпенка Карого, місце НОМЕР_1, для
встановлення тимчасової споруди і
здійснення торгівельної діяльності з
метою зберігання та продажу
промислового товару.

Пунктом 1.3 угоди передбачено, що
передача іншій особі торгової площі
без згоди сторін, всупереч умовам угоди
заборонена. Пунктами 6.1, 6.2 зазначеної
угоди передбачено, що угода вступає в
дію з 1 червня 2008 року та укладається до
31 грудня 2008року. Кожна із сторін може
відмовитись від угоди в будь-який час,
письмово попередивши другу сторону за
один місяць. За умовами даної угоди,
передача площі, здійснена до її
підписання, що засвідчено підписами
сторін (п.1.2).

Як вбачається із змісту угоди від 31
травня 2008 року, зокрема, пункту 6.2 Угоди,
сторони визначили і погодили право
сторін відмовитись від угоди у
будь-який час, але за умови
попередження про це другої сторони за
один місяць.

Отже, за взаємним волевиявленням,
сторони у названому пункті визначили
певний порядок припинення їхніх
правовідносин, а саме в поряду відмови -
на підставі повідомлення.

В силу статті 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи (та,
що необхідно було встановити згідно
вказівок, висвітлених у постанові
Вищого господарського суду від 16
травня 2013 року) Позивач (виконавши
умову пункту 6.2 даної угоди) попередив
Відповідача про відмову від угоди, про
що свідчить повідомлення про відмову
від договору № 175 від 19 листопада 2008
року (том 1, а.с. 14), акт про
вручення повідомлення від 20 листопада
2008 року (том 1, а.с 15), наказ № 15 від 3
жовтня 2008 року "Про відмову від угод
надання в користування торгових площ"
(том 1, а.с. 13), повідомленням про
вручення поштового відправлення (том 3,
а.с. 9), котрими підтверджено те, що
відповідно до погоджених сторонами
умов Позивач відмовився від угоди
щодо надання в користування торгових
площ від 31 травня 2008 року, укладеної з
Відповідачем. Цим же повідомленням
Позивач попередив Відповідача про
необхідність у 10-ти денний термін з дня
розірвання договору привести торгове
місце у попередній стан та передати
представнику наймодавця.

Внаслідок відмови Позивача від угоди
від 31 травня 2008 року, дія останньої
припинилася.

Відповідно до частини 1 статті 785
Цивільного кодексу України, у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана з урахуванням
нормального зносу або у стані,
обумовленому у договорі.

Пунктом 3.16 угоди визначено, що
Відповідач зобов'язаний в належному
стані передати площі, вказані в пункті
1.1 цієї угоди, Позивачу протягом 2 днів
після припинення дії угоди.

Водночас, Відповідач не звільнив
торгову площу та не передав її
Позивачу, відповідно Позивач звернувся
в суд з позовом до Відповідача про
стягнення неустойки в розмірі
подвійної плати за користування
торговою площею розміром 35 кв.м (місце
НОМЕР_1) на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-сервіс" між вулицею Кравчука
та вулицею Карпенка-Карого у м. Луцьку
після припинення дії угоди від 31 травня
2008 року щодо надання позивачем в
користування торгових площ, починаючи
з 29 березня 2009 року по 31 грудня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог
Позивач посилається на те, що
Відповідач не звільнив торгової площі,
не повернув її, а тому на підставі
частини 2 статті 785 Цивільного кодексу
України зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі 267 330 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України: підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Частиною 2 статті 21
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що: позивачами є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
інтересу.

Дослідивши матеріали справи,
колегією суду встановлено, що 29 травня
2013 року Луцька міська рада прийняла
рішення № 41/23 (том 3, а.с. 237), яким:
скасувала рішення виконкому №394 від 17
серпня 2000 року (том 3, а.с. 203), № 487 від 28
вересня 2000 року (том 3, а.с. 206), № 185 від 29
березня 2001року (том 3, а.с. 208), № 536 від 28
вересня 2001 року (том 3, а.с. 210); внесла
зміни до рішення Луцької міської ради
№ 16/9 від 18 січня 2001 року, виключивши з
тексту рішення цифри і слова "від 16
листопада 2000 року № 383-рр "Про надання
статусу ринку" (том 3, а.с. 212); вказала, що
вважати чинними рішення міської ради №
64/57 від 4 серпня 2010 року., №
67/100 від 13 жовтня 2010 року; скасувала як
незаконне розпорядження міського
голови № 383 від 16 листопада 2000 року "Про
надання статусу ринку".

Рішенням виконкому Луцької міської
ради № 394 від 17 серпня 2000 року було
дозволено Позивачу виконати
благоустрій частини вул. Кравчука та
встановити торгові кіоски.

Рішенням виконкому Луцької міської
ради № 487 від 28 вересня 2000 року було
дозволено розробити проект на
влаштування торгових рядів на вул.
Кравчука.

Рішенням виконкому Луцької міської
ради № 185 від 29 березня 2001року Позивачу
було надано в тимчасове користування
на умовах оренди до 3 років земельну
ділянку на вул. Кравчука загальною
площею 0,076 га для обслуговування
торгових кіосків.

Рішенням виконкому Луцької
міської ради № 536 від 28 вересня 2001 року
було дозволено Позивачу розробити
проект благоустрою з влаштуванням
пішохідно-торгової зони в районі
Завокзального ринку від вул. Кравчука
до вул. Карпенка-Карого.

Рішеннями Луцької міської ради №
64/57 від 4 серпня 2010 року, № 67/100 від 13
жовтня 2010 року (том 3, а.с. 115)
приватним-підприємцям - власникам
розташованих на комунальній землі
торгових кіосків (№ № 52-89) було надано в
оренду земельну ділянку площею 0,1422 га
між вулицями Кравчука і
Карпенка-Карого для обслуговування
торгових кіосків.

Однак, постановою Волинського
окружного адміністративного суду від 12
жовтня 2010 року було визнано
протиправним і скасовано рішення
Луцької міської ради № 64/57 від
4 серпня 2010 року, котра ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24
листопада 2011 року залишена без змін.

Постановою Луцького
міськрайонного суду від 9 березня 2011
року (том 3, а.с. 230-233) рішення Луцької
міської ради № 67/100 від 13 жовтня 2010 року
визнано протиправним і скасовано.
Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року (том 3, а.с. 234-236) постанову Луцького
міськрайонного суду залишено без змін.

В матеріалах справи наявний
договір оренди від 15 жовтня 2010 (том 4,
а.с. 1-3), укладений між Луцькою міською
радою та підприємцям (серед котрих й
Відповідач), відповідно до пунктів 1, 2
даного договору, Луцька міська рада
наддала, а підприємці прийняли в
строкове платне користування земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення - землі житлової та
громадської забудови, яка знаходиться
за адресою м. Луцьк між вулицями
Кравчука і Карпенка-Карого загальною
площею 1422 га. Однак, даний договір не
зареєстрований у встановленому
законом порядку.

Розпорядженням міського голови №
383 від 16 листопада 2000 року "Про надання
статусу ринку" з 1 грудня 2000 року
торговим рядам на території, прилеглій
до ринку "Завокзальний", відведеній
Позивачу, було надано статус ринку.

Постановою Волинського окружного
адміністративно суду від 22 липня 2013
року (том 3, а.с. 238-245) рішення Луцької
міської ради № 41/23 від 29 травня 2013 року
визнано протиправним і скасовано.

Однак, дана постанова Волинського
окружного адміністративно суду від 22
липня 2013 року на момент винесення
місцевим господарським судом
оспорюваного рішення не набрала
законної сили, оскільки за апеляційною
скаргою ухвалою Львівського
адміністративного суду від 12 вересня
2013 року відкрито апеляційне
провадження (том 3, а.с. 246).

З урахуванням вищенаведеного,
колегія суду зазначає, що з наявних в
матеріалів справи доказів вбачається,
що на час укладення угоди щодо надання
в користування торгових площ від 31
травня 2008 року діяло розпорядження
міського голови № 383 від 16 листопада 2000
року "Про надання статусу ринку", згідно
пункту 1 котрого з 1 грудня 2000 року було
надано статус ринку торговим рядам на
території прилеглій до ринку
«Завокзальний» відведеній Позивачу.

Однак, рішенням Луцької міської
ради № 41/23 від 29 травня 2013 року
скасовано рішення виконкому Луцької
міської ради № 185 від 29 березня 2001 року
(котрим Позивачу було надано в
тимчасове користування на умовах
оренди земельну ділянку для
обслуговування торгових кіосків)
скасовано розпорядження міського
голови № 383 від 16 листопада 2000 року "Про
надання статусу ринку" (котрим з 1
грудня 2000 року торговим рядам на
території, прилеглій до ринку
"Завокзальний", відведеній Позивачу,
було надано статус ринку).

З огляду на все вищеописане у даній
судовій постанові, колегія суду
зазначає, що Позивачем у встановленому
законом порядку не доведено порушення
його права, оскільки не доведено
належними та допустимими доказами
право на спірну торгову площу.

Колегія суддів зауважує, що
стаття 111 - 28 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює обов'язковість судових
рішень Верховного Суду України, а саме:
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України; суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України; невиконання
судових рішень Верховного Суду України
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

При цьому, колегія суддів не може
переоцінювати встановлені факти у
даному рішенні Верховного Суду
України, оскільки вищезазначеною
нормою передбачено обов'язковість
такого рішення та здійснення у
подальшому розгляду справи із
приведенням своєї практики у
відповідності з положеннями рішення
Верховного Суду України.

Верховний Суд України в постанові
від 24 жовтня 2011 року по справі № 07/33-71
(том 2, а.с.25-27) дійшов висновку про те, що
угода про надання в користування
торгових площ за своєю правовою
природою є договорами оренди (найму)
торгових площ, а право адміністрації
ринку укладати письмові угоди з
продавцями про надання торговельних
місць було передбачено пунктом 20
Правил торгівлі на ринках,
затверджених наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
внутрішніх справ України, Державної
податкової адміністрації України,
Державного комітету стандартизації,
метрології та сертифікації України від
26 лютого 2002 року № 57/188/84/105, діючих на
час виникнення спірних правовідносин.

Угодою від 31 травня 2008 року (том 1,
а.с.12) Відповідачу було передано
торгову площу розміром 35 кв.м (місце
НОМЕР_1) на торговому ряду
пішохідно-торгової зони ринку ПФ
"Скорпіон-сервіс" між вулицею Кравчука
та вулицею Карпенка-Карого у м. Луцьку.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 18 травня 2011 року
у справі № 5004/608/11 (том 3, а.с. 10-12)
Відповідача було зобов'язано передати
Позивачу торгову площу НОМЕР_1,
розміром 35 м.кв. шляхом її звільнення
від тимчасової споруди, яка
знаходиться в м. Луцьку на
пішохідно-торговій зоні між вулицями
Кравчука та Карпенка-Карого.

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від 29
січня 2013 року рішення господарського
суду Волинської області від 18 травня 2011
року у справі № 5004/608/11
залишено без змін (том 3, а.с.13-17).

Постановою Вищого господарського
суду України від 24 квітня 2013 року у
справі № 5004/608/11 постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 29 січня 2013 року
залишено без змін (том 3, а.с.18-20).

Колегія суду зауважує, що згідно
вказівки Вищого господарського суду
України, висвітленої в постанові № 4/47-42
від 18 листопада 2013 року (вказівки
Вищого господарського суду згідно
статті 111-12 Господарського
процессуального кодексу України є
обов'язковими для місцевого суду при
новому судовому розгляді) необхідно
було зібрати докази на підтвердження
зведення торгових об'єктів на
земельній ділянці, яка була передана
йому в оренду

Однак, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, колегія суду
зауважує, що Позивачем не подано
належних та допустимих доказів на
підтвердження зведення торгових
об'єктів на земельній ділянці, яка була
передана йому в оренду.

Що ж стосується акту технічної
комісії про прийняття в експлуатацію
пішохідно-торгової зони в районі
Завокзального ринку на вул.
Кравчука-Карпенка-Карого, то колегія
суду зазначяає, що даний акт не є
належним доказом (правовстановлюючим
документом) котрий обґрунтовує
належність пішохідно-торгової зони до
торговельних об'єктів.

Отже, проаналізувавши усе
вищевисвітлене в сукупності із
доказами, наявними в матеріалах справи
(в тому числі з урахуванням постанови
Верховного Суду України), колегія суду
приходить до висновку, що правові
підстави для задоволення позову та
стягнення з Відповідача неустойки за
неповернення торгової площі відсутні.

Інші доводи апеллянта є
безпідставними, а тому до уваги
колегією суду не беруться.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд констатує
безпідставність вимоги Позивача про
стягнення неустойки в сумі 267 330 грн.,
нарахованої за період з 29 березня 2009
року по 30 березня 2013 року, за
прострочення виконання зобов'язання
щодо повернення переданої у
користування торгової площі.

З огляду на усе висвітлене вище,
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення господарського суду
Волинської області від 12 лютого 2014
року слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Позивача - без
задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної фірми
"Скорпіон-Сервіс" - залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
Волинської області від 12 лютого 2014 року
в справі № 4/47-42 - залишити без
змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

5. Справу № 4/47-42 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Юрчук М.І.