донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

09.04.2014 справа №908/4120/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддівТатенко В.М.
Зубченко І.В., Радіонова О.О.,

за участю представників сторін:
від
позивача:Чорна О.С. довіреністьвід
відповідача:не з'явивсявід третьої
особи:не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЮНИС», м.
Запоріжжя на рішення господарського
судуЗапорізької області від03.03.2014р.по
справі№ 908/4120/13 (суддя: Дроздова С.С.)за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ЮНИС», м. Запоріжжя
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5,
м. Запоріжжя третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:Товариства з
обмеженою відповідальністю «Едванс»,
м. Запоріжжяпростягнення 31' 113,24 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЮНИС» (далі -
«Позивач») звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5
(далі - «Відповідач») 31' 113,24грн., з
залученням третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Едванс» (далі -
«Третя особа»).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014р. у
справі № 908/4120/13 у задоволенні позовних
вимог було відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що Позивачем не доведено факту
набуття або збереження Відповідачем
майна - грошових коштів без достатніх
правових підстав. У зв'язку з чим, суд
прийшов до висновку про відсутність
підстав для застосування наслідків,
передбачених ст.ст. 1212, 1214 Цивільним
кодексом («ЦК») України і, як наслідок -
для стягнення з Відповідача 31' 113,24 грн..

Не погодившись з прийнятим рішенням
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що
при ухваленні рішення судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права, наполягає на тому,
що судом надана неправильна оцінка
доказам зібраним по справі. Стверджує,
що Відповідач не укладала договори зі
спеціалізованими підприємствами на
надання комунальних послуг та
експлуатаційних послуг, а всі ці
договори були укладені Третьою особою,
у зв'язку з чим, належним платником
платежів по всім комунальним та
експлуатаційним послугам в
орендованому у Відповідача Позивачем
приміщенні (нерухоме майно) є саме
Третя особа. Отже, правові підстави для
набуття (збереження) майна у вигляді
перерахованих коштів Позивачем у
розмірі 31' 113,24грн. у Відповідача
відсутні.

Учасники судового процесу були
апеляційним судом належним чином
повідомлені про день, час та місце
розгляду апеляційної скарги.

Представник Позивача підтримав доводи
викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач та третя особа у судове
засідання не з'явилися, про поважність
причин неявки суд не повідомили.

Відповідач надіслав відзив до суду, у
якому звернувся з проханням рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Враховуючи ті обставини, що в
апеляційній скарзі заявник
посилається лише на ті документи, які
вже досліджувались судом, приймаючи до
уваги те, що явка представників сторін
у судове засідання не була визнана
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
без участі представників відповідача
та третьої особи.

Відповідно до статей 44, 811
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає рішення
господарського суду винесеним з
дотриманням норм матеріального права
та процесуального права, а апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як підтверджується матеріалами справи
та встановлено судом 05.01.2011р. між
Сторонами був укладений договір оренди
нежитлового вбудованого приміщення №
05/01/11-13/Е-3 (далі - Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди
орендодавець на правах власника
зобов'язався передати, а орендар
прийняти в строкове платне
користування нерухоме майно, а саме:
відокремлені об'єднані не житлові
приміщення, з окремим входом, загальною
площею 116,1 м2, які знаходяться на
першому поверсі дев'ятиповерхового
житлового будинку, розташованого за
адресою: м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів,
3, прим. №№ 75, 76, загальною вартістю 312'
650,00 грн.

За пунктом 3.4 Договору оренди, сторони
домовилися, що базова вартість оренди
приміщень за повний місяць оренди
становить 17' 000,00грн.

Відповідно до п. 3.7 Договору оренди в
склад орендної плати не входять
витрати за споживання електроенергії,
теплоенергії, води, користування
телефонним зв'язком, комунальні,
експлуатаційні витрати та будь-які
інші витрати пов'язані з експлуатацією
приміщень.

Згідно пункту 3.8 Договору оренди,
орендар компенсує орендодавцю
вартість спожитих комунальних послуг
(експлуатаційні витрати, витрати за
центральне опалення, електроенергію,
комунальні послуги, послуги
телефонного зв'язку та інше) на
підставі виставленого орендодавцем
рахунку, з доданням до нього копій
рахунків відповідних спеціалізованих
організацій. оплата орендарем
здійснюється на протязі п'яти робочих
днів з дня надання орендодавцем такого
рахунку.

Пунктом 4.2 Договору оренди, сторони
передбачили, що орендар зобов'язаний
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату та понад суми
орендної плати відшкодовувати
експлуатаційні та комунальні послуги
(гаряче та холодне водо постачання,
каналізування, опалення,
електропостачання, послуги
телефонного зв'язку), а також: у разі
потреби сплачувати витрати пов'язані з
проведенням держповірки приладів
обліку отриманих послуг.

Відповідно до п. 6.2 Договору оренди,
орендодавець зобов'язується своєчасно,
щомісяця надавати орендарю рахунки до
сплати за оренду та компенсаційні
рахунки за спожиті орендарем
експлуатаційні, комунальні послуги,
послуги телефонного зв'язку та інші
послуги, та акти виконаних послуг за
послуги оренди.

Договір оренди укладений на період з 05
січня 2011р. до 31 грудня 2013р., строком до
3-х років.

Актом приймання-передачі від 05 січня
2011р. сторони засвідчили передачу
нерухомого майна за договором 1.

Додатковою угодою № 6 від 31.08.2013р. та
актом прийому-передачі приміщення з
оренди згідно договору оренди №
05/01/11-13/Е-3 від 05 січня 2011р., сторони
підтвердили факт повернення
орендованого нерухомого майна від
орендаря орендодавцю.

Місцевий господарський суд встановив,
що на період переоформлення договорів
на постачання комунальних та
експлуатаційних послуг, між
Відповідачем та Третьою особою був
укладений договір № 05/01/13-К/Е-3 від
05.01.2011р. про тимчасове надання
можливості користування комунальними
та експлуа таційними послугами (далі -
«Договір - 2»).

Відповідно до умов Договору - 2 Третя
особа зобов'язується своєчасно
сплачувати рахунки виставлені на ім'я
платника, за спожиті орендарем (ТОВ
"ЮНИС") послуги (п. 5.2 договору).

За п. 2.2 Договору - 2, орендодавець
виставляє щомісяця рахунки до сплати
орендарю за спожиті ним комунальні та
експлуа таційні послуги відповідно до
кількості спожитих послуг та їх
вартості зазначених у щомісячних
рахунках виставлених на ім'я платника
спеціалізованими підприємствами та
організаціями (постачальниками
комунальних та експлуатаційних
послуг).

Згідно п. 3.1 Договору - 2, Відповідач
зобов'язується своєчасно і в повному
обсязі відшкодовувати Третій особі
його витрати по сплаті за спожиті
орендарем ко мунальні та
експлуатаційні послуги відповідно до
виставлених рахунків.

Відповідно до п. 2.1. Договору - 2,
Відповідач сплачує грошові кошти на
розрахунковий рахунок Третьої особи в
безготівковій формі, чи в готівковій
формі на підставі виставлених
платником рахунків. Також Відповідач
може здійснити авансовий внесок
грошових коштів платнику, в рахунок
сплати авансових платежів за
комунальні та експлуатаційні послуги,
чи в рахунок майбутніх відшкодувань та
оплати витрат за комунальні та
експлуатаційні послуги спожиті
орендарем.

Згідно квитанції до
прибутково-касового ордеру № 95 від
28.01.2011р., Відповідачем грошові кошти у
розмірі 50' 000,00 грн., у якості авансового
внеску в рахунок майбутніх
відшкодувань та витрат за комунальні
та експлуатаційні послуги спожиті
позивачем, були отримані Третьою
особою (а.с.145 том 1).

Згідно акту звірення
взаєморозрахунків від 01.01.2014р., між
Відповідачем та Третьою особою, за
період з 05.01.2011р. по 01.01.2014р., відповідно
до умов Договору - 2, усі суми згідно
виставлених ра хунків від ТОВ "Едванс",
за комунальні та експлуатаційні
послуги відшкодовані відповідачем в
повному обсязі, в тому числі і
зазначені позивачем суми, а саме:

· 430,13 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-03-11/Е-3 від 13.03.2011р.;

· 4' 557,44 грн. згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-05-11/Е-3 від 16.05.2011р.;

· 2' 495,34 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-06-11/Е-3 від 23.06.2011р.;

· 12' 977,83 грн., згідно рахунку від
ТОВ "Едванс", № В-12-11/Е-3 від 29.12.2012 р.;

· 3' 341,04 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-02-12/Е-3 від 17.02.2012р.;

· 1' 866,01 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-03-12/Е-3 від 17.03.2012 р.;

· 1' 455,18 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-04-12/Е-3 від 28.04.2012 р.;

· 191,76 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-06-12/Е-3 від 16.06.2012 р.

всього на загальну суму 27' 314,73 грн.
(а.с.146 том 1).

Суми, які Позивач перерахував згідно
виставлених Відповідачем рахунків:

· 430,13 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-03-11/Е-З від 13.03.2011р.;

· 4' 557,44 грн. згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-05-11/Е-З від 16.05.2011р.;

· 2' 495,34 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № В-06-11/Е-З від 23.06.2011р.;

· 12' 977,83 грн., згідно рахунку від
ТОВ "Едванс", № В-12-11/Е-З від 29.12.2012р.;

· 3' 341,04 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № ІОП-02/Е-3 від 17.02.2012р.;

· 1' 866,01 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № ІОП-03/Е-3 від 17.03.2012р.;

· 1' 455,18 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № ІОП-04/Е-3 від 28.04.2012р.;

· 191,76 грн., згідно рахунку від ТОВ
"Едванс", № ІОП-6/Е-3 від 16.06.2012р.

Загалом склала суму 27' 314,73 грн..

Позивачем було перераховано
Відповідачу кошти на загальну суму 31'
113,24 грн., а саме:

· платіжним дорученням № 18050/1 від
23.03.2011р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 430,13 грн. з призначенням
платежу "Відшкодування комунальних
послуг за лютий 2011р. зг. рах. № В-03/Е-3 від
22.03.2011р.";

· платіжним дорученням № 19195/1 від
20.05.2011р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 4 557,44 грн. з призначенням
платежу "Відшкодування комунальних
послуг за квітень 2011 р. зг. рах. № В-05/Е-3
від 16.05.2011р.";

· платіжним дорученням № 20028/1 від
30.06.2011р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 2495,34 грн. з призначенням
платежу "Відшкодування комунальних
послуг за травень 2011р. зг. Рах. № В-06/Е-3
від 23.03.2011р. гарантійний платіж";

· платіжним дорученням № 24090/1 від
29.12.2011р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 12 977,83 грн. з призначенням
платежу ''Відшкодування комунальних
послуг зг. рах. № В-12/Е-3 від 29.12.201 1 р.
гарантійний платіж";

· платіжним дорученням № 28656 від
21.09.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 1 455,18 грн. з призначенням
платежу "'За інші орендні платежі зг.
рах. № ЮП-04/Е-3 від 28.04.2012 р.";

· платіжним дорученням № 28655 від
21.09.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 1 866,01 грн. з призначенням
платежу ''За інші орендні платежі зг.
рах. № ЮП-03/Р.-3 від 17.03.2012 р.";

· платіжним дорученням № 28657 від
21.09.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 191,76 грн. з призначенням
платежу "За інші орендні платежі зг.
рах. № 1ОП-6/Е-3 від 16.06.2012 р.";

· платіжним дорученням № 28658 від
21.09.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 3 341.04 грн. з призначенням
платежу "За інші орендні платежі зг.
рах. № ІОП-6/Е-3 від 17.02.2012 р.";

· платіжним дорученням № 28662 від
21.09.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 92,76 грн. з призначенням
платежу "Три відсотка річних на
заборгованість з відшкодування
експлуатаційних та комунальних послуг
за період з 15.01.2012р. по 15.09.2012р. згідно
рах. № ЮП-9/Е-3 від 20.09.2012 р.";

· платіжним дорученням № 34973/1 від
23.08.2012р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 2 325.75 грн. з призначенням
платежу "Відшкодування витрат згідно
рах. № ІОП-08-1/Е-3 від 21.08.2013 р.";

· платіжним дорученням № 35133/1 від
03.09.2013р. позивач перерахував на
розрахунковий рахунок відповідача
суму у розмірі 1 380,00 грн. з
призначенням платежу "За інші орендні
платежі згідно договору № 05/01/1 1-13/Е-З
від 05.01.2011р.".

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що зазначені ним
суми грошових коштів у позовній заяві,
які він добровільно сплатив за спожиті
ним послуги, згідно наданих
відповідачем рахунків є такими, що
безпідставно набуті відповідачем у
розумінні статті 1212 ЦК України , у
зв'язку з чим підлягають поверненню.

Відповідно до ст. 43, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 174 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням - є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовідношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою
статті 205 ЦК України правочин може
вичинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частини першої статті 177, частини
першої статті 202, частин першої та
другої статті 205, частини першої статті
207, частини першої статті 1212 ЦК України
дає можливість дійти висновку про те,
що чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Така правова позиція викладена
Верховним судом України у його
Постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13.

Отже, спірні суми у загальному розмірі
31'113,24 грн. були, як перераховані
Позивачем, так і отримані Відповідачем
у відповідності до умов існуючого між
Сторонами Договору оренди.

За актами здачі-прийняття робіт
(надання послуг) та рахунками-фактурами
(а.с.156-167 том 1) вбачається звернення
Відповідача та виставлення вимог на
оплату Позивачу у відповідності до п.3.8
Договору оренди.

Проаналізувавши матеріали справи,
судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду про
недоведеності Позивачем факту набуття
або збереження Відповідачем майна -
грошових коштів без достатніх правових
підстав і, як наслідок - відсутність
підстав для застосування приписів
ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Щодо клопотання про витребування
доказів, колегія судів зазначає
наступне.

Стаття 101 ГПК України передбачає, що
перегляд апеляційним судом справи
здійснюється за наявними та додатково
поданими у справі доказами. Додаткові
докази приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач не звертався до суду першої
інстанції з заявою відносно
витребування доказів в порядку 38 ГПК
України.

Тому, клопотання про витребування
доказів до уваги не приймається, адже
не було предметом розгляду у суді
першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що під час
розгляду справи місцевим
господарським суд допущені порушення
норм матеріального або процесуального
права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК
України як підстави для скасування
рішення, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за подання апеляційної скарги
відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЮНИС», м.
Запоріжжя - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 03.03.2014 року у
справі №908/4120/13 - залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко Судді:
І.В. Зубченко О.О.Радіонова

Надруковано примірників: 1 - позивачу; 1
- відповідачу; 1 - третій особі; 1 - у
справу; 1 - ГСЗО; 1 - ДАГС