ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р.
Справа № 911/518/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "РМ-Інвест", м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пак-Експо",
м.Славутич Київської області

про стягнення 324266,30 грн.

за участю представників:

від позивача: Давиденко О.П.
за дов. від 04.03.2014 р.;

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "РМ-Інвест" (надалі
позивач) заявлено позов до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пак-Експо"
(надалі відповідач) про стягнення 324266,30
грн., з яких: 324000,00 грн. основний борг та
266,30 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем неналежним чином
виконуються зобов'язання щодо оплати
послуг поставки поліетилену H555JA за
усним договором поставки товарів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.02.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 05.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.03.2014 р., у зв'язку з неявкою
в судове засідання представників
учасників судового процесу, розгляд
справи відкладено на 19.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 19.03.2014 р., у зв'язку з неявкою
в судове засідання представника
відповідача, розгляд справи відкладено
на 09.04.2014 р.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача подав додаткові
пояснення по суті спору.

Відповідач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового засідання ухвалами суду від
20.02.2014 р., 05.03.2014 р. та 19.03.2014 р. явку
представника в судове засідання не
забезпечив, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно до п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 р.
№ 755-IV, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Представником позивача, на виконання
вимог ухвал суду, подано витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, з
якого вбачається, що місцезнаходженням
відповідача є: 07100, Київська область, м.
Славутич, вул. Ентузіастів, буд. 7, що
свідчить про те, що останній був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи, оскільки копії
винесених судом ухвал були направлені
на вказану адресу.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

13 та 16 грудня 2013 року позивачем було
поставлено відповідачеві товар
(поліетилен Н555JA) на загальну суму 666000,00
грн., що підтверджується підписаними
представниками сторін видатковими
накладними №№ 13987 та 14063 на суми
342000,00грн. та 324000,00 грн.

Факт отримання відповідачем - ТОВ
"Пак-Експо", товару підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
зазначених вище накладних, які містять
підпис представника відповідача в
графі "отримав(ла)" та копією
довіреності від 13.12.2013р. серії 12ААЕ
№072756, яка видана відповідачем гр.
Шатравенку Роману Анатолійовичу на
отримання від позивача матеріальних
цінностей за рахунком-фактурою № 4053
від 13.12.2013 р., а саме поліетилену Н555JA у
кількості 37000 кг, Вказана довіреність
підписана керівником та головним
бухгалтером відповідача та містить
відтиск печатки ТОВ "Пак-Експо".

Відповідно до п. 11 Інструкції про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання по
кількості, затвердженої постановою
Держарбітража при Раді Міністрів СРСР
від 15.07.1965р. №П-6, приймання товарів
мають право здійснювати робітники
отримувача (покупця), уповноважені на
то керівництвом
підприємства-отримувача, і ці
працівники повинні відноситись до
категорії матеріально-відповідальних
осіб. Відпуск товарно-матеріальних
цінностей покупцям або передача їх
безоплатно здійснюється
підприємствами тільки на підставі
доручень отримувачів (покупців).

Порядок використання доручень
регулюється наказом Мінфіну України
№99 від 16.05.96р. "Про затвердження
Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих та використаних
доручень на отримання цінностей"
(зареєст. у Мін'юсті України 12.06.96р.
№293/1318). Пунктом 2 Інструкції визначено,
що сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безоплатно
тільки за довіреністю одержувача.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Довіреність на одержання цінностей є
первинним документом, що фіксує
рішення уповноваженої особи
(керівника) підприємства про
уповноваження конкретної фізичної
особи одержати для підприємства
визначені перелік та кількість
цінностей. Без довіреності не може бути
створено інший первинний документ -
накладну-вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей.

Відповідно до частини другої ст. 180 ГК
України, господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов.

В силу частини сьомої ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
іншими нормативно-правовими актами
щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини першої ст. 208 ЦК
України, для правочинів (за змістом ч.2
ст.202 ЦК України, договір між двома
особами є двостороннім правочином) між
юридичними особами встановлена
письмова форма.

Однак, згідно ст. 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами).

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відтак, судом встановлено, що шляхом
прийняття відповідачем товару від
позивача сторони уклали договір
поставки у спрощений спосіб.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище усним договором
поставки у частині сплати вартості
поставленого позивачем товару у
повному обсязі не виконав, сплативши
лише 342000,00 грн., що підтверджується
випискою з рахунку позивача, у зв'язку з
чим, у відповідача станом на дату
судового засідання рахується
заборгованість перед позивачем за
поставлений останнім товар у розмірі
324000,00 грн.

16.01.2014 р. між позивачем та відповідачем
було складено, підписано
представниками сторін та скріплено
відтисками печаток юридичних осіб акт
звірки взаєморозрахунків, який
підтверджує факт наявності
заборгованості у ТОВ "Пак-Експо" перед
ТОВ "РМ-Інвест" у розмірі 324000,00 грн.

Відповідно до частини другої ст. 530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було скеровано на адресу
відповідача вимогу про погашення
заборгованості у розмірі 324000,00 грн. від
21.01.2014 р. №140121/1а, що підтверджується
описом вкладення та фіскальним чеком
від 22.01.2014 р. №3089.

Відповідно, відповідач, згідно з
приписами частини другої ст. 530 ЦК
України, з урахуванням строків
поштового обігу, мав сплатити кошти за
поставлений позивачем товар у термін
до 03.02.2014р. включно.

У свою чергу, як зазначає позивач,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за вказаним вище договором щодо сплати
коштів не виконав, у зв'язку з чим у
нього перед ТОВ "РМ-Інвест" утворилась
заборгованість у розмірі 324000,00 грн.

Станом на дату судового засідання ТОВ
"Пак-Експо" належних та допустимих
доказів сплати боргу у розмірі 324000,00
грн. до суду не подано.

Врахувавши вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати вартості
поставленого позивачем товару в
розмірі 324000,00 грн. при поставці товару
на загальну суму 666000,00 грн.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано вимог даних норм
процесуального законодавства і подано
всі докази на підтвердження своїх
позовних вимог, в той час як ТОВ
"Пак-Експо" не спростовано існування
заборгованості перед ТОВ "РМ-Інвест" у
розмірі 324000,00 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 324000,00 грн.
боргу за поставлений позивачем товар
підлягає задоволенню.

Окрім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 266,30 грн.
3%річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Зробивши розрахунок 3% річних по
заборгованості за поставлений товар,
за період з 05.02.2014 р. по 14.02.2014р., суд
встановив, що відповідний розрахунок
виконано позивачем вірно, а тому вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних підлягають задоволенню
повністю, а саме у розмірі 266,30 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 324000,00 грн. основного
боргу та 266,30 грн. 3% річних, а загалом
324266,30 грн.

Судові витрати, відповідно до частини
четвертої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Пак-Експо"
(юридична адреса: 07100, Київська область,
м. Славутич, вул. Ентузіастів, буд. 7;
фактична адреса: 07100, м. Київ, вул.
Димитрова, буд. 5-Б, оф. 301; код ЄДРПО
України 30306667) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест"
(01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 19; код
ЄДРПО Україна 24930146) - 324000 (триста
двадцять чотири тисячі) гривень 00 коп.
боргу, 266 (двісті шістдесят шість
гривень) 30 коп. 3 % річних та 6485 (шість
тисяч чотириста вісімдесят п'ять)
гривень 33 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.04.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін