РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 918/553/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Сініцина Л.М. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Павлюк М. В., Щербаков І. М.

відповідача - Зембаль О. П.

третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" на рішення господарського суду
Рівненської області від 29.10.13 р. у
справі № 918/553/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива"

про стягнення в сумі 3 652 290,56 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 29.10.2013 р. у
справі №918/553/13 (суддя Войтюк В.Р.)
задоволено позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«КВС-Україна» до Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Золочівагро» про стягнення в сумі 3
652 290 грн. 56 коп.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Рівненської
області від 29.10.2013 р. у справі №918/553/13
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» подало апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 29.10.2013 р. та прийняти нове,
яким в позові Товариства з обмеженою
відповідальністю «КВС-Україна» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Золочівагро» про стягнення в сумі 3
652 290 грн. 56 коп. - відмовити.

В апеляційній скарзі Товариство
з обмеженою відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» посилається на ту обставину, що
господарський суд Рівненської області
порушив норми матеріального та
процесуального права що призвело до
неправильного вирішення питання та
винесення помилкового рішення. Крім
того, суд не в повному обсязі з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Зокрема скаржник зазначає, що
судом першої інстанції при вирішенні
спору не надано правової оцінки
доводам відповідача стосовно того, що
договір про перевід боргу №2909/1 -ПБ від
29.09.2010р., яким позивач обґрунтовує свої
вимоги до відповідача, не відповідає
вимогам законодавства України, а саме
ч.2 ст. 203 ЦК України, що є підставою для
його недійсності.

Апелянт звертає увагу апеляційного
суду, що генеральний директор ТзОВ «СП
«Нива» Ожибко Я.М. вчинив від імені ТзОВ
«СП «Нива» правочин з перевищенням
повноважень, який в подальшому не був
схвалений уповноваженими на те
органами управління товариства, а
відтак, відповідно до статті 241
Цивільного кодексу України, даний
правочин не створює цивільні права та
обов'язки для ТзОВ «СП «Нива».

Разом з тим, відмовляючи в зупиненні
провадження у зв'язку з розглядом іншим
складом суду спору про визнання
недійсним договору про перевід боргу
№2909/1-ПБ від 29.09.2010р., суд першої
інстанції, приймаючи рішення,
самостійно не надав правової оцінки
договору про перевід боргу від імені
ТзОВ «СП «Нива», підписаному особою,
яка не мала на вчинення даного
правочину достатньої цивільної
правоздатності, що підтверджується
змістом статуту ТзОВ «СП «Нива», який
встановлює обмеження повноважень
генерального директора на укладення
договорів на суму понад 5 тис. грн.
Вказане відповідно до ч. 2 ст. 203 та ч.1 ст.
215 ЦК України є підставою недійсності
правочину.

Крім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» стверджує, що приймаючи рішення
про стягнення трьох відсотків річних в
розмірі 226 511,95 грн. та збитків від
інфляції в розмірі 172 065,04 грн., суд
першої інстанції не звернув уваги на ту
обставину, що змістом договору про
перевід боргу, на підставі якого
проведено стягнення, передбачено
переведення боргу по виконанню
грошових зобов'язань у твердій
визначеній сумі 3 253 713,57 грн., при цьому
строк оплати цієї суми договором не
визначено, а позивач, як з'ясовано в
ході судових засідань, не звертався до
відповідача ні з вимогою, ні з
претензією про виплату даної суми. З
огляду на це, незалежно від позиції
суду щодо дійсності чи недійсності
договору про перевід боргу, за
будь-яких обставин відсутні правові
підстави для стягнення трьох відсотків
річних в розмірі 226 511,95 грн. та збитків
від інфляції в розмірі 172 065,04 грн.,
оскільки, відсутній момент порушення
строку виконання грошового
зобов'язання відповідачем.

Внаслідок ненадання судом правової
оцінки та залишення ним поза увагою
вищевикладених обставин справи,
висновки суду першої інстанції,
викладені в оскаржуваному рішенні, не
відповідають фактичним обставинам
справи, разом з тим судом допущено
порушення норми процесуального права
ч.1 ст. 79 ГПК України та норм
матеріального права: ч. 1, 4 ст. 92, ст. 241, ч.
2 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України. Таким чином,
наявні передбачені ст. 104 ГПК України
підстави для скасування рішення.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» прийнято до провадження,
справу призначено до слухання.

28.10.2013 р. Приватне комерційно -
консультативне підприємство "ВАТ"
надало Рівненському апеляційному
господарському суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просить
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Територія дитячої
білизни" залишити без задоволення,
рішення господарського суду
Волинської області від 25.09.2013 р. без
змін.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 р. у справі №918/553/13 змінено склад
колегії, окрім заміни головуючого
судді, змінено склад суду, визначено
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Філіпова Т.Л., суддя Сініцина Л.М.,
суддя Дужич С.П.

Представник відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" Зембаль О.П. підтримала доводи,
викладені в апеляційній скарзі та
надала пояснення на обгрунтування
своєї правової позиції. Вважає, що
рішення господарського суду
Рівненської області від 29.10.13 р. у
справі №918/553/13 є незаконним та таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати і винести
нове рішення, яким в позові Товариства
з обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна" до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Нива" про стягнення за договором про
перевід боргу №2909/1-ПБ від 29.09.2010 р.
основного боргу в сумі 3 253 713, 57 грн., три
відсотки річних в розмірі 226 511, 95 грн.,
збитки від інфляції в розмірі 172 065, 04
грн. - відмовити.

Представник позивача - Товариства
з обмеженою відповідальністю
"КВС-Україна" Павлюк М.В. заперечив
проти доводів апеляційної скарги та
надав пояснення на обгрунтування своєї
правової позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Рівненської
області від 29.10.14 р. у справі №918/553/13 є
законним та обгрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання представник третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золочівагро" не
прибув, хоча був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду апеляційної скарги, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, яке міститься
в матеріалах справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 30
березня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальність
«КВС-Україна» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Золочівагро» укладено договір
поставки № 21/01/2010.

Згідно з п. 1.1 Договору № 21/01/10 у терміни
і на умовах, визначених даним Договором
постачальник зобов'язується передати
покупцю насіння сільськогосподарських
культур, а Покупець зобов'язується
прийняти й оплатити Товар,
найменування і кількість якого
зазначаються у додатку (ах) до даного
Договору.

Ціна Товару визначається в додатку(ах)
до Договору, що є невід'ємною частиною
Договору (п. 2.1 Договору № 21/01/10).
Загальна ціна Договору являє собою
суму ціни всього Товару, що
поставляється за даним Договором
згідно додатку(ів), що є його
невід'ємною частиною (п.2.2 Договору №
21/01/10).

Відповідно до умов пункту 3.2 Договору №
21/01/10 - Покупець здійснює оплату ціни
Товару шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника
на умовах і в терміни, вказані у Додатку
до цього Договору. Підставою платежу є
даний договір (п.3.3 Договору № 21/01/10).

Датою поставки товару чи його частини
вважається дата підписання Сторонами
видаткової накладної (п.5.3 Договору
№21/01/10).

Згідно п. 8.3 Договору №21/01/10, у випадку
несплати у строк платежів за даним
Договором, сторона, що прострочила своє
зобов'язання повинна сплатити іншій
стороні неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення. В разі прострочення
сплати за Товар по кожному з етапів
оплати більше ніж на 14 календарних
днів, покупець зобов'язується
виплатити Постачальнику дану суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь період прострочення платежу та
сплатити пеню.

У відповідності до умов Договору
№21/01/10, Додатку №1 до Договору № 21/01/10 та
Додатку № 2 до Договору №21/01/10 -
Постачальник постачає партію насіння
цукрових буряків, далі Товару, на
загальну суму 3 253 713,57 грн.

Порядок проведення розрахунку, згідно
з Додатком №1 до Договору № 21/01/10,
встановлений поетапно: перший етап
оплати здійснюється до 05 травня 2010 року
в розмірі 30% від загальної вартості
Товару в розмірі 262 405,24 грн.; другий
(остаточний етап) оплати не пізніше 01
грудня 2010 року в розмірі 70% від вартості
Товару в розмірі 612 278,90 грн.

Порядок проведення розрахунків, згідно
з Додатком № 2 до Договору №21/01/10,
встановлений також поетапно: перший
етап оплати здійснюється до 05 травня 2010
року в розмірі 30% від загальної
вартості товару в розмірі 713707,78 грн.;
другий (остаточний стан) оплати не
пізніше 01 грудня 2010 року в розмірі 70%
від вартості Товару в розмірі 1 665 318,31
грн.

На виконання умов Договору №21/01/10 та
Додатків №1 і № 2 до нього, позивач
поставив насіння на загальну суму 3 253
713,57 грн., а ТОВ «Золочівагро» прийняло
відповідний товар без жодних зауважень
по кількості та якості.

Всупереч умов Договору та Додатків № 1
та № 2 до нього ТОВ «Золочівагро» не
здійснило перший етап платежів за
отриманий Товар у встановлений строк.

29 вересня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«КВС-Україна». Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Золочівагро»
укладено договір №2909/1-ПБ про перевід
боргу.

Відповідно до умов пункту 1 Договору №
2909/1-ПБ Перший боржник передає, а Новий
боржник приймає на себе зобов'язання
першого і стає Боржником перед
Кредитором по виконанню грошових
зобов'язань за договором:
купівлі-продажу №21/01/2010 від 30.03.2010 року
в сумі 3 253 713,57 (три мільйони двісті
п'ятдесят три тисячі сімсот тринадцять
грн. 57 коп.), укладеним між Першим
боржником та Кредитором.

Пунктом 2 Договору № 2909/1-ПБ визначено,
що Новий боржник зобов'язується
здійснити повернення заборгованості
Кредитору згідно за договором вказаним
у п.1 даного договору в сумі 3 253 713,57 (три
мільйони двісті п'ятдесят три тисячі
сімсот тринадцять) грн.

Таким чином, відповідач взяв на себе
зобов'язання по сплаті коштів у сумі 3 253
713, 57 грн. на умовах Договору № 21/01/2010,
тобто зобов'язався провести остаточний
розрахунок до 01 грудня 2010 року, як це
передбачено у відповідних додатках до
Договору № 21/1/2010, які є його невід'ємною
частиною.

Всупереч умовам Договору № 2909/1-ПБ,
Договору № 21/01/10 та Додатка № 1 та
Додатка №2 до нього, новий боржник не
виконав зобов'язання, не здійснив
розрахунок з Кредитором в сумі
визначеній Договором №2909/1-ПБ в розмірі
3 253 713,57 грн. і в строк до 01 грудня 2010
року.

З урахування вище викладених обставин,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КВС-Україна"
звернулось до господарського суду
Рівненської області з позовною заявою
про стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарського підприємства
"Нива" 3 253 713 грн. 57 коп. боргу за
договором № 2909/1-ПБ про перевід боргу
від 29.09.2010 року, 226 511 грн. 95 коп. 3 % річних,
172 065 грн. 04 коп. збитків від інфляції.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарські зобов'язання згідно
положень ст.173 Господарського кодексу
України, можуть виникати, зокрема, із
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу
України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст. 173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно з положеннями ст. 520 ЦК України
боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачене законом. В свою
чергу, ст. 521 ЦК України передбачає, що
форма правочину щодо заміни боржника у
зобов'язанні визначається відповідно
до положень статті 513 Цивільного
кодексу України.

Частиною 1 статті 513 Цивільного кодексу
України встановлено правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передасться новому кредиторові.

Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Спірні правовідносини випливають
з договору постачання товару.

В силу ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Таким чином, належним виконанням
спірного договору від 29 вересня 2010 року
№29/09/1-ПБ є своєчасна та у повному
обсязі оплата відповідачем товару -
узгодженої кількості товару за
встановленою ціною. Ураховуючи
положення ст.ст.527, 610 ЦК України
відповідачем зобов'язання належним
чином не виконано.

Відповідно до ст. 527 Цивільного
кодексу України, боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Стаття 610 цього ж Кодексу
передбачає, що порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та зазначає
наступне.

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» не виконало зобов'язання, не
здійснило розрахунок з Кредитором в
сумі визначеній Договором №2909/1-ПБ в
розмірі 3 253 713,57 грн. і в строк до 01
грудня 2010 року.

Оскільки заявлена позивачем сума
стягнення, відповідає вимогам чинного
законодавства та не суперечить
положенням договору, вимога про
стягнення з відповідача вказаної суми
підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком господарського суду
Рівненської області в даній справі
щодо задоволення позову та стягнення
заборгованості з відповідача у сумі 3 253
713,57 грн.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За нормами статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Разом з тим, згідно умов визначених п. 8.3
Договору №21/01/10, в разі прострочення
сплати за Товар по кожному з етапів
оплати більше ніж на 14 календарних
днів, Покупець зобов'язується
виплатити Постачальнику дану суму
боргу з урахуванням індексу інфляції
за весь період прострочення платежу та
сплатити пеню.

Оскільки матеріалами справи
підтверджено неналежне виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» умов визначених Договором
№2909/1-ПБ, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 3 425 778, 61 грн. суму боргу з
урахуванням індексу інфляції та 221 430,81
грн. суму трьох відсотків річних від
простроченої суми є законними,
обгрунтованими та не спростовані
відповідачем, а відтак підлягають до
задоволення.

Разом з тим скаржник у додаткових
пояснення зазначає, що 19.11.2013 р.
господарським судом Рівненської
області було прийнято рішення по
справі №918/1452/13, яким задоволено позов
ТзОВ «СП «Нива» до ТзОВ «КВС-України»
та визнано недійсним договір про
перевід боргу №2909/1-ПБ від 29.09.2010 р.
Апелянт стверджує, що вказане рішення
набрало законної сили.

Однак, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що рішення
господарського суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Вбачається, що на дане рішення, подано
апеляційну скаргу та на момент
винесення постанови від 08.04.2014 р. по
справі №918/553/13, рішення не переглянуто,
а відтак колегія суддів не бере до
уваги правові висновки, які містить
рішення місцевого суду від 19.11.2013 р. по
справі №918/1452/13, оскільки воно не
набрало законної сили.

Разом з цим, колегія суддів звертає
увагу, що положеннями ст.ст.112-114 ГПК
України передбачено, що господарський
суд може переглянути прийняте ним
судове рішення, яке набрало законної
сили, за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставинами, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи. Рішення і ухвали, що набрали
законної сили і прийняті судом першої
інстанції, переглядаються
господарським судом, який прийняв ці
судові рішення.

З урахуванням вище викладеного, доводи
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» суд апеляційної інстанції не
вважає переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сільськогосподарське підприємство
«Нива» на рішення господарського суду
Рівненської області від 29.10.2013 р. у
справі № 918/553/13 залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Справу №918/553/13 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Дужич С.П.