ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

14 квітня 2014 року
Справа № 913/714/14

Провадження №8пд/913/714/14

За позовом Публічного
акціонерного товариства
"Луганськнафтопродукт", м. Луганськ,

до Валуйської сільської ради
Станично-Луганського району
Луганської області, с. Валуйське
Станично-Луганського району
Луганської області, -

про розірвання договору оренди
земельної ділянки.

Суддя господарського суду
Луганської області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л..

в присутності сторін:

від позивача - Заморіна М.О. - юрист, -
довіреність №22 від 03.02.2014;

від відповідача - представник не
з'явився, -

розглянувши матеріали справи, -

В С Т А Н
О В И В :

суть спору: позивач звернувся до
відповідача з вимогою про розірвання
договору оренди земельної ділянки,
укладеного між ним (далі - орендар) та
Валуйською сільською радою
Станично-Луганського району
Луганської області (далі - сільська
рада, орендодавець) 25.05.2005, у простій
письмовій формі, державна реєстрація
від 03.10.2005 №08, предметом якого є
земельна ділянка площею 2,1239 га, що
знаходиться за адресою: село Вільхове,
вул. Вокзальна, 10, та надана в оренду для
здійснення несільськогосподарської
підприємницької діяльності.

Позов мотивовано посиланням на
те, що орендар у встановленому чинним
законодавством порядку здійснив
відчуження об'єктів нерухомого майна,
які знаходилися на вищезгаданій
земельній ділянці, у зв'язку з чим у
нього відпала потреба у користуванні
нею.

До початку судового засідання
14.04.2014 від позивача надійшло клопотання
про відмову від здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні він позов
підтримав повністю.

Відповідач до судового засідання
не з'явився, але поштою спрямував до
суду листа від 27.03.2014 за вих. №176, яким
поставив суд до відома про повне
визнання позову та виклав клопотання
про розгляд спору за відсутності його
представника.

Позивач не заперечив проти
задоволення цього клопотання.

З урахуванням викладеного,
приймаючи до уваги обставини справи та
наявні у ній докази, керуючись
ст.ст.43,22,32-34,36,43 та 75 ГПК України, суд
вважає за можливе вирішити спір по суті
у цьому судовому засіданні за
відсутності відповідача. - на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши
наявні докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

25.05.2005 між позивачем (орендар) та
відповідачем (орендодавець) у простій
письмовій формі був укладений договір
оренди земельної ділянки, відповідно
до якого орендодавець надає, а орендар
приймає у строкове платне користування
(п.1) терміном на 49 років (п.8) земельну
ділянку площею 2,1239 га (п.2), нормативною
грошовою оцінкою 222695,33 грн. (п.3), на якій
розташовані об'єкти нерухомого майна -
споруди Вільховської нафтобази (п.2) та
надані орендареві у користування для
здійснення несільськогосподарської
підприємницької діяльності (пункти 2
та 14).

Дія договору припиняється у разі:
закінчення строку, на який його
укладено; придбання орендарем
земельної ділянки у власність; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб або примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності у порядку, встановленому
законом; ліквідації юридичної
особи-орендаря; в інших випадках,
передбачених законом (п.36).

Сторони домовилися, що дія договору
припиняється шляхом його розірвання
за: взаємною згодою сторін; рішенням
суду на вимогу однієї із сторін
внаслідок невиконання однією із сторін
обов'язків, передбачених договором, та
внаслідок випадкового знищення,
пошкодження орендованої земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню, а також з інших підстав,
визначених законом (п.37).

Одностороннє розірвання договору не
допускається (п.38).

Зі змісту договору вбачається, що
сторони досягли домовленості щодо усіх
інших істотних його умов.

Його державну реєстрацію здійснено
03.10.2005 за №08 (а.с.6-7).

Сторони не заперечили факт передачі
предмету оренди позивачеві.

01.12.2008 між сторонами було укладено
додаткову угоду №2 до цього договору,
яка не має істотного значення для
вирішення даного спору (а.с.8).

Цей спір виник з наступних підстав.

Як стверджує позивач та вбачається з
наданих ним до справи документальних
доказів, починаючи з 2013 року у нього
відпала потреба в оренді вищезгаданої
земельної ділянки, оскільки він як
продавець уклав з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Лугойл" (покупець) наступні
договори купівлі-продажу:

22.10.2013, за реєстром №1505, - про відчуження
30/100 часток будівель та споруд
майнового комплексу нафтової бази, які
знаходиться за адресою: вул. Вокзальна,
10 селища Вільхове Станично-Луганського
району і розташовані на земельній
ділянці, розмір, площа та кадастровий
номер якої будуть встановлені
відповідним цивільно-правовим
правочином (правовстановлюючим
документом) (а.с.9-10);

24.10.2013, за реєстром №1513, - про відчуження
43/100 часток будівель та споруд
майнового комплексу нафтової бази, які
знаходиться за адресою: вул. Вокзальна,
10 селища Вільхове Станично-Луганського
району і розташовані на земельній
ділянці, розмір, площа та кадастровий
номер якої будуть встановлені
відповідним цивільно-правовим
правочином (правовстановлюючим
документом) (а.с.11-12);

28.10.2013, за реєстром №1531, - про відчуження
27/100 часток будівель та споруд
майнового комплексу нафтової бази, які
знаходиться за адресою: вул. Вокзальна,
10 селища Вільхове Станично-Луганського
району і розташовані на земельній
ділянці, розмір, площа та кадастровий
номер якої будуть встановлені
відповідним цивільно-правовим
правочином (правовстановлюючим
документом) (а.с.13-14).

У зв'язку з відчуженням
вищезгаданих об'єктів нерухомого майна
у покупця виникла потреба у отриманні у
користування земельних ділянок, на
яких вони розташовані.

З метою державної реєстрації факту
розірвання за згодою сторін
вищезгаданого договору оренди
земельної ділянки, орендар 25.02.2014 за
вих. №23 (а.с.27) звернувся до
Станично-Луганського районного
управління юстиції, яке заперечило
можливість здійснення такої
реєстрації з посиланням на відсутність
у нього даних про державну реєстрацію
таких прав, здійснену до 01.01.2013, та
рекомендувало з цього приводу
звернутися до Валуйської сільської
ради з приводу припинення права оренди
(а.с.28-29).

За таких обставин позивач звернувся до
суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав.

Заслухавши позивача, оцінивши наявні у
справі докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню повністю з
наступних підстав.

За загальним правилом (частини 1 та
2 статті 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦКУ)) цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) (частини 1
та 2 ст. 202 ЦКУ).

Різновидністю правочину є
договір.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦКУ); він є обов'язковим до виконання
(ст. 629 ЦКУ).

З обставин справи та наявних у ній
доказів вбачається, що спірний договір
належить до категорії господарських,
оскільки укладений з метою
забезпечення здійснення господарської
(підприємницької) діяльності
відповідача (ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України (далі - ГКУ), - при цьому
даний договір укладено між Валуйською
сільською радою Станично-Луганського
району як орендодавцем - та позивачем
як орендарем.

В силу частини 1 ст. 638 Цивільного
кодексу (ст.180 ГКУ) договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Договір, укладений між сторонами
по цій справі, належить до категорії
орендних.

Згідно ст. 93 Земельного кодексу
України (ст.1 спеціального Закону
України від 06.10.1998 № 161-ХІУ "Про оренду
землі") право оренди земельної ділянки -
це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

За договором оренди землі
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону
"Про оренду землі").

На підставі ст.ст.125-126 ЗКУ право
оренди землі підлягає державній
реєстрації.

Як пояснив у судовому засіданні
позивач, - він з метою розірвання
спірного договору звернувся до
уповноваженого державного органу та
сільської ради як орендодавця з
посиланням на те, що у нього відпала
потреба у подальшому користуванні
земельною ділянкою, що є предметом
договору, у зв'язку з чим просив
розірвати його за взаємною згодою
сторін, - як то передбачено абзацом
другим пункту 37 договору, - але отримав
відмову, незважаючи на те, що у нього
відпала потреба у користуванні
згадуваною у цьому рішенні земельною
ділянкою з вищенаведених підстав.

Як пояснив позивач, звертаючись з цим
позовом до суду, він керувався частиною
другою ст. 124 Конституції України,
згідно якій юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Так, в силу ст.14 Конституції України
та ст.1 Земельного кодексу України
земля є основним національним
багатством, яке перебуває під
особливою охороною держави.

Предметом вищезгаданого договору
оренди є земельна ділянка комунальної
форми власності.

Розпорядження землями
комунальної форми власності належить
до повноважень органів місцевого
самоврядування - сільських, селищних,
міських рад (пункт а) частини 1 ст.12 ЗКУ).

У пункті б) ст. 80 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
день укладення договору) зазначено, що
суб'єктом права власності на землю,
зокрема, є територіальні громади, які
реалізують це право безпосередньо або
через органи місцевого самоврядування,
- тобто в даному випадку згадувана у
рішенні земельна ділянка належить на
праві власності територіальній
громаді села Валуйське, а органом, на
який законом покладено повноваження по
здійсненню відповідних функцій з
розпорядження земельними ділянками, є
Валуйська сільська рада.

Відповідно до приписів частини 1
ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на
день укладення спірного договору)
громадяни та юридичні особи набувають
права користування земельними
ділянками із земель комунальної
власності за рішенням органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Як сказано вище у цьому рішенні,
правовідносини щодо оренди землі
врегульовані низкою спеціальних
нормативних актів, у тому числі -
Законом України від 06.10.1998 №161-ХІУ "Про
оренду землі", Земельним та Цивільним
кодексами України, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ч.1 ст.124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
місцевого самоврядування шляхом
укладення договору оренди земельної
ділянки.

З наявних у справі доказів
вбачається, що сторони у справі при
укладенні спірного договору
дотрималися приписів вищецитованого
законодавства.

З обставин справи відомо, що у зв'язку з
новою редакцією частини 4 ст. 122 ЗК
України відповідні зміни до спірного
договору не вносилися.

З урахуванням викладеного сільська
рада, дізнавшись про відмову позивача
від подальшого користування земельною
ділянкою, згаданою у договорі, повинна
була діяти згідно пункту а) частини 1
ст. 141 Земельного кодексу, яким
врегульовано одну з підстав припинення
права користування земельною ділянкою,
а саме: добровільну відмову від права
користування нею, - та врегулювати це
питання відповідно до вимог чинного
законодавства.

Крім того, за таких обставин сільській
раді слід було вирішити питання про
дострокове розірвання договору з
позивачем, - оскільки згідно пункту 34 ч.1
ст.26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні",
виключно на пленарних засіданнях сесії
сільської ради вирішуються питання
регулювання земельних відносин, - але
вона не вчинила таких дій.

З огляду на викладене суд при вирішенні
цього спору керується наступним.

Чинним законодавством, у т.ч. статтею 32
Закону України від 06.10.1999 року №161-ХІУ
"Про оренду землі", передбачена
можливість дострокового розірвання
договору.

Пунктом 37 укладеного договору сторони
також передбачили таку можливість.

За загальним правилом (ст.651 ЦКУ)
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

З наявних у справі доказів
вбачається, що підставою для позову
стала істотна зміна обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору.

Статтею 652 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору, останній може бути
розірваний за згодою сторін. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

При вирішенні цього спору суд
керується приписами частини 2 названої
статті Кодексу, відповідно до якої,
якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у

відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору
сторони виходили з того, що така зміна
обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена
причинами, які заінтересована сторона
не могла усунути після їх виникнення
при всій турботливості та обачності,
які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв
ділового обороту не випливає, що ризик
зміни обставин несе заінтересована
сторона.

У даному випадку позивачем
належним чином доведена наявність
сукупності передбачених даною нормою
закону 4-х обставин.

За змістом статті 654 Цивільного кодексу
України зміна умов договору вчиняється
в такій самій формі, що й договір.

З урахуванням викладеного позов
підлягає задоволенню повністю з
підстав, про які йдеться вище у цьому
рішенні.

Згідно частини 3 статті 653 Цивільного
кодексу України, якщо договір
розривається у судовому порядку,
зобов'язання припиняється з моменту
набрання рішенням суду про розірвання
договору законної сили.

Керуючись ст.ст.44 та 49 ГПК України, суд
сплату судового збору у сумі 1218,00 грн.
покладає на позивача - відповідно до
його клопотання, заявленого у судовому
засіданні.

На підставі викладеного, ст.ст.19,124,144
Конституції України,
ст.ст.11,16,202,626,629,651-654 Цивільного кодексу
України; ст.ст.12,80,141 Земельного кодексу
України; ст.ст.1,13,32 Закону України від
06.10.98 року № 161-ХІУ "Про оренду землі"; п.34
ч.1 ст.26 Закону України від 21.05.1997
№280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в
Україні", керуючись
ст.ст.43,47,22,27,32-34,43,44,49,75,82,84 та 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Луганської
області -

В И Р І Ш И В :

1.Позов Публічного акціонерного
товариства "Луганськнафтопродукт" до
Валуйської сільської ради
Станично-Луганського району
Луганській області - про розірвання
договору оренди земельної ділянки -
задовольнити повністю.

2.Розірвати договір оренди
земельної ділянки, укладений між
Валуйською сільською радою
Станично-Луганського району
Луганської області (орендодавець) та
Публічним акціонерним товариством
"Луганськнафтопродукт" (орендар) 25
травня 2005 року, у простій письмовій
формі, державна реєстрація від 03 жовтня
2005 №08, - предметом якого є
земельна ділянка площею 2,1239 га, цільове
призначення якої - землі промисловості,
транспорту, зв'язку, енергетичного та
іншого призначення, надана в оренду
терміном на 49 років для здійснення
несільськогосподарської
підприємницької діяльності.

2.1.Відповідно до приписів ст.ст.
125-126 Земельного кодексу України та ст. 4
Закону України від 01.07.2004 №1952-ІУ "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" зміни у
праві на оренду землі, про які йдеться
у пункті 2 цього рішення, підлягають
державній реєстрації.

3.Сплату судових витрат покласти
на позивача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні 14.04.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набуває законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 18 квітня 2014 року.

Суддя
А.П.Середа