ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Справа № 910/13173/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Шевчук С.Р.,
суддів:Акулової Н.В., Владимиренко С.В. -
доповідач,розглянув касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р.та
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 01.08.2013р.у справі№ 910/13173/13
господарського суду міста Києва за
позовом Акціонерного товариства
закритого типу "Консул"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Конкурс-Експерт"провизнання договору
недійсним,

За участю представників

- позивача: Алексюк М.І., дов. від
30.07.2013р.;

- відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу
"Консул" звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт" про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомості - об'єкту
незавершеного будівництва - нежилого
будинку загальною площею 2565,3кв.м., що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Верхній Вал, 28/12 (літ. А), укладеного
16.07.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт" та
Акціонерним товариством закритого
типу "Консул", а також про визнання
відсутнім у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт"
права власності на зазначений об'єкт
незавершеного будівництва.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 01.08.2013р. у справі №910/13173/13
(суддя Привалов А.І.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р.
(колегія суддів у складі головуючого
судді Тищенка А.І., суддів Михальської
Ю.Б., Отрюха Б.В.) позов Акціонерного
товариства закритого типу "Консул"
задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеними
рішенням та постановою, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Конкурс-Експерт" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою з додатковим
обґрунтуванням до неї, в якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права, просить
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 01.08.2013р. скасувати та
припинити провадження у справі
№910/13173/13.

Заявлені скаржником клопотання про
зупинення виконання рішення суду
першої інстанції до закінчення його
перегляду в порядку касації судом
касаційної інстанції не задоволено,
оскільки у відповідності до ст.1211
Господарського процесуального кодексу
України є правом а не обов'язком суду
касаційної інстанції.

Відповідач у відзиві на касаційну
скаргу заперечив проти вимог заявника
касаційної скарги та просив залишити
оскаржувані рішення та постанову без
змін, а скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу з додатковими
обґрунтуваннями до неї, відзив на неї,
заслухавши представника позивача,
перевіривши на підставі встановлених
фактичних обставин справи
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі
Інвестиційного договору №37 від
25.02.2002р., укладеного між Головним
управлінням з питань майна Київської
міської державної адміністрації, як
розпорядником, КП
"Київжитлоспецексплуатація", як
балансоутримувачем, та позивачем, як
інвестором, а також Інвестиційного
договору №1 від 12.06.2002р., укладеного
Управлінням з питань майна Подільської
районної у м. Києві адміністрації, як
розпорядником, Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства, як балансоутримувачем,
та позивачем, як інвестором, у
власність Акціонерного товариства
закритого типу "Консул" було передано
нежилий будинок, розташований у м.Києві
по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А),
загальною площею 1781,7кв.м.

Судами також встановлено, що
постановою господарського суду міста
Києва від 11.02.2011р. у справі №50/624-б
акціонерне товариство закритого типу
"Консул" визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатором банкрута арбітражного
керуючого Капелюшного Ігоря
Вікторовича та зобов'язано ліквідатора
провести ліквідаційну процедуру.

16.07.2012р. акціонерним товариством
закритого типу "Консул" в особі
ліквідатора арбітражного керуючого
Капелюшного І.В., як продавцем, та
відповідачем, як покупцем, було
укладено Договір купівлі-продажу
нерухомості, за умовами якого (розділ 1)
продавець зобов'язався передати у
власність покупця нежилий будинок
загальною площею 2565,3кв.м, розташований
по вул. Верхній Вал, 28/12 (літ. А) в м. Києві
на земельній ділянці площею 1403кв.м з
кадастровим номером :85:419:0005 (що
перебуває в оренді до 05.04.2021р.), а
покупець зобов'язався прийняти об'єкт
нерухомості і сплатити за нього ціну
відповідно до умов, що визначені в
цьому договорі. Зазначена обставина і
стала підставою для виникнення спору у
даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій дійшли висновків,
що договір купівлі-продажу нерухомості
від 16.07.2012р. був вчинений особою, яка не
мала необхідного обсягу цивільної
дієздатності, а також як правочин, який
суперечить вимогам ст.30 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".
При цьому, судами також зазначено, що
зобов'язання сторін за даним договором
припиняються, у зв'язку з чим
товариство з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт"
позбавляється права на набуття у
власність об'єкту нерухомості за
договором.

Проте колегія суддів касаційної
інстанції не погоджується з
зазначеними висновками судів
попередніх інстанцій, оскільки вважає
їх передчасними та такими, що здійснені
внаслідок неповного з'ясування усіх
фактичних обставин справи з огляду на
наступне.

Предметом спору у даній справі є
позовні вимоги акціонерного
товариства закритого типу "Консул" про
визнання зазначеного вище договору
недійсним з підстав його
невідповідності вимогам ст.203 та ст.215
Цивільного кодексу України та Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

З аналізу положень чинного в Україні
законодавства вбачається, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Проте судами попередніх інстанцій не
було надано жодної правової оцінки
наявним у матеріалах справи рішенню
господарського суду міста Києва від
22.04.2013р. та постанові Київського
апеляційного господарського суду від
17.06.2013р. у справі №910/6597/13 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт" до
акціонерного товариства закритого
типу "Консул", на підставі яких було
визнано дійсним спірний договір у
справі №910/13173/13 та визнано за
товариством з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт"
право власності на нежилий будинок
загальною площею 2565,3кв.м., що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Верхній Вал, 28/12 (літ.А).

Судами також не взято до уваги, що
згідно ч.2 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони. Ці факти мають для суду
преюдиціальний характер, тобто не
підлягають доказуванню, позаяк їх з
істинністю вже встановлено у рішенні
суду і немає необхідності
встановлювати їх знову, тобто
піддавати сумніву істинність і
стабільність судового акта, який
вступив в законну силу.

Відтак, судам слід було надати належну
правову оцінку встановленим фактам у
рішенні та постанові у справі №910/6597/13,
а також дослідити чи не суперечать
обставини даної справи, факту
дійсності спірного договору згідно
процесуальних рішень у справі №910/6597/13.

Крім того, дійшовши висновку, що
арбітражний керуючий Капелюшний І.В. не
мав необхідного обсягу цивільної
дієздатності на укладення спірного
договору, суди посилаються на
відсутність у матеріалах справи №50/624-б
про банкрутство акціонерного
товариства закритого типу "Консул"
доказів належного повідомлення всіх
кредиторів боржника про час і місце
проведення зборів. При цьому, матеріали
справи №910/13173/13 не містять копій
відповідних матеріалів справи про
банкрутство. Разом з тим, суди
зазначають, що в засіданнях зборів
кредиторів та комітету кредиторів,
оформлених протоколом №1 та №2 від
19.04.2012р. брав участь тільки ліквідатор
банкрута Капелюшний І.В. та представник
ДПІ у Подільському районі м. Києва з
кредиторськими вимогами на суму
907226,81грн., що становить 0,5% від загальної
суми кредиторських вимог. В якості
обґрунтування даної позиції
зазначають, що це є свідченням позивача
- нового арбітражного керуючого
акціонерного товариства закритого
типу "Консул", який участі у даних
зборах не приймав. Проте рішення суду
згідно ст.82 Господарського
процесуального кодексу України
приймається господарським судом за
результатами оцінки доказів, поданих
сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом. Тобто рішення не
може ґрунтуватись на припущеннях чи
фактах, які не були достовірно
встановлені та перевірені судом.
Зазначене кореспондується також з
положеннями ст.4 Господарського
процесуального кодексу України згідно
якої рішення з господарського спору
повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом.

В силу вищенаведених порушень судові
рішення попередніх інстанцій
зазначеним вимогам не відповідають.

Оскільки передбачені ст.ст.1115, 1117
Господарського процесуального кодексу
України межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази, прийняті у даній
справі рішення та постанова підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції в іншому складі суду.

Під час нового розгляду справи
господарському суду необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати вищезазначені обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають правове значення для її розгляду
і вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення у відповідності до норм
процесуального права.

Згідно зі ст.11112 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Конкурс-Експерт" задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 01.08.2013р. у справі №910/13173/13
скасувати.

Справу №910/13173/13 передати на новий
розгляд до господарського суду міста
Києва в іншому складі суду.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Конкурс-Експерт" на
користь Державного бюджету України
802(вісімсот дві)грн.90коп. недоплаченого
судового збору за подання касаційної
скарги. Доручити господарському суду
міста Києва видати відповідний наказ.

Головуючий суддя:С.Шевчук Судді: Н.
Акулова С.
Владимиренко