м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2450/14 16.04.14За позовом
Державного підприємства "Антонов"
до Дочірнього підприємства Державної
компанії "Укрспецекспорт" Державного
підприємства "Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма "Прогрес"
Про стягнення 1 696 978,67 грн.
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: Деяк Я.В. за довіреністю
від відповідача : Радванська Н.В. за
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 16.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Антонов"
(позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою
№35/748 від 28.01.2014 про стягнення з
Дочірнього підприємства Державної
компанії "Укрспецекспорт" Державного
підприємства "Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма "Прогрес"
(відповідач) заборгованості в розмірі 1
696 978,67 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач неналежно
виконував взяті на себе зобов'язання у
частині внесення плати за надані
послуги, відповідно до договору № 07-701-09
від 26.11.2009 внаслідок чого у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 1 696 978,67.

Ухвалою суду від 18.02.2014 порушено
провадження у справі № 910/2450/14 та
призначено до розгляду на 12.03.2014.

Через канцелярію Господарського суду
міста Києва 07.03.2014, від позивача
надійшли документи на виконання вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі.

Через канцелярію Господарського суду
міста Києва 11.03.2014, від відповідача
надійшов відзив.

Представники сторін в судове засідання
призначене на 12.03.2014 з'явились, вимоги
ухвали суду виконали.

В судовому засіданні оголошено перерву
на 31.03.2014.

Через канцелярію Господарського суду
міста Києва 20.03.2014, від позивача
надійшло клопотання про фіксацію
судового процесу.

Через канцелярію Господарського суду
міста Києва 28.03.2014, від позивача
надійшли додаткові документи.

Представники сторін в судове засідання
призначене на 31.03.2014 з'явились, надали
пояснення по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву
на 16.04.2014.

Представники сторін в судове засідання
призначене на 16.04.2014 з'явились, надали
пояснення по справі.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2009 між позивачем (далі по тексту -
Виконавець) та Дочірнім підприємством
Державної компанії «Укрспецекспорт»
Державним підприємством
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» (далі по тексту -
Замовник), укладено Договір № 07-701-09 на
надання послуг із перепідготовки
льотного та інженерно технічного
складу на літак Ан-32Б (далі по тексту -
Договір).

За умовами п.1.1 Договору позивач
зобов'язується надати, а відповідач
прийняти та оплатити згідно умов цього
Договору послуги з навчання
авіаційного персоналу.

Положеннями статті 901 Цивільного
кодексу України визначено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 3.3 Договору загальна
сума Договору складає 549 328,00 грн.

06.08.2010 між сторонами була укладена
Додаткова угода № 2 до Договору (далі по
тексту - Додаткова угода № 2) про
надання додаткових послуг на суму 2 664
480,00 грн.

На виконання п. 3.4.1 Договору,
Відповідачем було сплачено 50% вартості
наданих послуг передбачених Договором,
що склало 274 664,00 грн.

Відповідно до Акту №1 прийому-передачі
наданих послуг від 10.11.2010 за Договором
№ 07-701-09 від 26.11.2009 та Акту № 2
прийому-передачі наданих послуг від
10.11.2010 до Додаткової угоди № 2 від 06.08.2010
до Договору позивачем було надано
послуги на загальну суму 3 213 808,00 грн.

Відповідно до п. 3.4.2 Договору та п. 2.4.2
Додаткової угоди № 2 до Договору
відповідач мав здійснити оплату послуг
не пізніше 7 банківських днів з дати
підписання Акту прийому- передачі
наданих послуг. Проте остаточний
розрахунок у вище згаданий строк
відповідачем здійснено не було.

Позивач звернувся до Господарського
суду м. Києва з позовом про стягнення з
Відповідача 1 799 028,08 грн. заборгованості
за порушення умов Договору на основі
підписаних сторонами Акту № 1 та Акту №
2.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 06.07.2011 по справі № 13/155 позовні
вимоги були задоволені повністю.

Проте, Постановою Вищого
господарського суду України від 25.07.2012
по справі № 13/155 Рішення Господарського
суду м. Києва від 06.07.2011 було скасовано,
в задоволенні позовних вимог ДП
«АНТОНОВ» відмовлено повністю.

Колегією Вищого господарського суду
України було встановлено, що послуги з
навчання авіаційного персоналу,
перелік, об'єм та вартість яких були
детально обумовлені умовами Договору,
були надані Позивачем неналежним чином
та не в повному обсязі.

Крім того, в обґрунтування своєї
позиції Вищий господарський суд
України зазначає, що між сторонами було
украдено Додаткову угоду № 4 від 27.01.2012
до Договору (далі по тексту - Додаткова
угода № 4), за якою позивач
зобов'язувався забезпечити
відповідача кваліфікованим
викладацьким персоналом для
проведення додаткових теоретичних і
практичних занять для 12 пілотів, 6
штурманів, 6 бортінженерів та 36
фахівців інженерно- технічного складу
військово-повітряних сил Міністерства
оборони Республіки Ірак, з питань
експлуатації літаків Ан-32Б, яка
підтверджує, що послуги з навчання
авіаційного персоналу були надані
Позивачем неналежним чином та не в
повному обсязі.

Статтею 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Посилаючись на п. 8.2 Додаткової угоди №
4 Вищий господарський суд України
вказує на те, що решта вартості послуг,
які були надані Позивачем Відповідачу
в сумі 1 606 904,00 грн. підлягають оплаті
після належного виконання Позивачем
своїх зобов'язань за Договором № 07-701-09
від 26.11.2009.

На момент подачі позовної заяви,
позивачем було виконано умови
Додаткової угоди № 4 в частині надання
додаткових послуг з навчання, належним
чином та в повному обсязі, що
підтверджується Актом
приймання-передачі наданих послуг від
06.03.2012 р. до Додаткової угоди № 4 від
27.01.2012 .

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України вказано, що у випадку якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Акт № 3 був підписаний сторонами 06.03.2012.
Остаточний розрахунок згідно п.3.4.2
Договору здійснюється не пізніше 7
банківських днів з дати підписання
Акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до вище згаданого,
остаточний розрахунок в розмірі 1 606 904,00
грн. мав бути здійснений до 16.03.2012
включно.

Однак, відповідач в порушення умов
договору, не виконав основного
обов'язку за Договором, плату за надані
послуги не вніс, в результаті чого
виникла заборгованість яка, за
розрахунками позивача та неоспореними
відповідачем, складає 1 606 904,00 грн., що
підтверджується актами
здавання-приймання виконаних робіт
(належним чином засвідчена копія
міститься в матеріалах справи).

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Стосовно твердження відповідача про
невідповідність форми Акту
приймання-передачі наданих послуг від
06.03.2012 за Додатковою угодою № 4 від
27.01.2012 до Договору № 07-701-09 від 26.11.2009
вимогам встановленим ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-ХІУ від 16.07.1999.

Колегією Вищого господарського суду
України в Постанові від 25.07.2012 по
справі № 13/155, було ретельно досліджено
матеріали справи та зазначено, що 10.11.2010
між сторонами були підписані Акт № 1
здачі-приймання послуг за Договором №
07-701-09 від 26.11.2009 (далі по тексту - Акт № 1)
та Акт № 2 здачі-приймання послуг до
Додаткової угоди № 2 від 06.08.2010 до
Договору № 07-701- 09 від 26.11.2009 (далі по
тексту - Акт № 2), якими сторони
встановили факт надання послуг з
навчання авіаційного персоналу та
зафіксували їх вартість.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
відсутність в матеріалах справи
контррозрахунку відповідача, а також
те, що будь-яких доказів щодо оплати
заборгованості за Договором,
відповідачем до суду не представлено,
суд дійшов висновку, що обґрунтованими
є позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача боргу за
договором про надання послуг № 35/748 від
28.01.2014 в сумі 1 606 904,00 грн.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 1 606
904,00 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати послуг, у відповідності до
Договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 1 606 904,00 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних у розмірі 90 074,67
грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив та погоджується з
наданим позивачем розрахунком 3%
річних, а тому вважає за можливе
стягнути з відповідача. та 3% річних у 90
074,67 грн.

Стосовно твердження Відповідача, що 3%
річних, нарахованих позивачем, є
штрафною санкцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Умовами статті 178 ЦКУ передбачено, що
пеня є самостійним способом захисту
цивільних прав і одним із видів
забезпечення виконання
цивільно-правових зобов'язань. Пенею
визнається визначена законом або
договором грошова сума, яку боржник
повинен сплатити кредиторові в разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання, зокрема в разі
прострочення виконання.

Узагальнюючи приписи Цивільного
кодексу України та Господарського
кодексу України, неустойка являє собою
дві форми: пеню і штраф. Отже пеня,
виступаючи однією з форм неустойки, не
може мати іншої форми, зокрема форми
річних.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК захист
цивільних прав здійснюється, зокрема,
шляхом стягнення з особи, яка порушила
право, завданих збитків, а у випадках,
передбачених законом або договором,
неустойки (штрафу, пені), а також іншими
засобами, передбаченими законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Таким чином, інфляційні нарахування на
суму боргу та 3 % річних входять до
складу грошового зобов'язання

Подібної правової позиції
дотримується Верховний суд України, що
відображено у Постановах № 3-132гс11 від
15.11.2010.

З огляду на вище вказане, нарахування
Позивачем 3% річних на суму
заборгованості є правомірним, оскільки
за своєю правовою природою воно не
являється неустойкою (штрафом, пенею), а
відповідно строк позовної давності по
відношенню до зазначених вимог не
сплив.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
Державної компанії "Укрспецекспорт"
Державного підприємства
"Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма "Прогрес" (04074, м. Київ, Вулиця
Автозаводська, будинок 2, корпус 39,
Будівля Літер В; ідентифікаційний код:
05311609) з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Державного
підприємства "Антонов" (03062, м. Київ, Вул.
Академіка Туполєва, будинок 1;
ідентифікаційний код 14307529) 1 606 904 (один
мільйон шістсот шість тисяч дев'ятсот
чотири) грн. 00 коп. - основного боргу, 90 074
(дев'яносто тисяч сімдесят чотири) грн.
67 коп. - пені, та 33 939 (Тридцять три тисячі
дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 57 коп. -
суму судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 22.04.2014

Суддя
М.О. Лиськов