РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 903/88/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Савченко Г.І.

судді
Миханюк М.В. ,

судді
Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Новак
Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду Волинської
області від "07" лютого 2014 р. у справі
№903/88/14 (суддя Слупко В.Л.)

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Луцьк

до 1)Ягодинської митниці Міндоходів
України, с.Римачі, Любомльського району
Волинської області,

2) Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області, м.Луцьк

про стягнення 9889,03 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_4 - представник за
довіреністю б/н від 13.09.2012р.;

від відповідача1 - не з'явився;

від відповідача2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2014 року позивач Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Ягодинської митниці Міндоходів
України та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області про
стягнення збитків в сумі 9889,03 грн..

Підставою для звернення до суду було
те, що внаслідок протиправних дій
митниці під час розмитнення товарів,
які полягали в незаконному прийнятті
рішень про визначення митної вартості,
позивач був змушений звертатися до
суду для оскарження цих рішень з
підстав протиправних дій митного
органу. Не маючи в своєму штаті,
кваліфікованих спеціалістів, позивач
був змушений звертатися за правовою
допомогою до певних фахівців. З зв'язку
з чим ним було понесено збитки на
оплату правової допомоги під час
підготовки матеріалів до суду та
участі в судових засіданнях.

В підтвердження понесених збитків
позивачем долучено до позовної заяви
договори на підставі яких надавалася
правова допомога, зокрема,
договір-доручення про ведення справ в
судах від 01.06.2008р. та договір-доручення
про ведення справ в судах від 02.04.2012р.
Відповідно до даних договорів
повірений приймав на себе обов'язки
здійснювати представницькі
повноваження позивача, захищати права
і законні інтереси довірителя
(позивача), надавати іншу юридичну
допомогу в обсязі і на умовах,
встановлених цими договорами. Тобто,
предмет договору-доручення від 01.06.2008р.
та договору-доручення від 02.04.2012р. був
ідентичним.

Таким чином, вимоги позивача до
відповідачів про стягнення збитків
виникли з одних і тих самих підстав -
понесення витрат на оплату послуг щодо
надання правової допомоги та
представництва інтересів позивача у
судах для захисту його прав та
інтересів в зв'язку з протиправними
діями відповідача-1.

Крім того, внаслідок таких
протиправних дій позивач також вважає,
що понісзбитки внаслідок здійснення
переплати за розмитнення товарів та
використання в зв'язку з цим коштів, які
спрямовувались на придбання товарів та
розрахунків з постачальниками і були
отримані позивачем згідно кредитного
договору №86911КЗ від 21.10.2011р.

Таким чином, єдиною підставою для
звернення позивача до суду є завдання
збитків відповідачем-1 своїми
протиправними діями. Відповідно
предметом позову є стягнення збитків.

Юридичними фактами, які підтверджують
наявність спірних правовідносин, є
рішення судів, яким визнано дії
відповідача-1 протиправними,
відповідно сторонами у даній справі є
особа, на користь якої судами було
прийнято відповідні рішення (позивач),
та особа, дії якої визнано
протиправними та діями якої завдано
збитки позивачу (відповідач), що в свою
чергу, підтверджує належність сторін
до цієї справи.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 07 лютого 2014 р. у
справі №01-15/903/88/14 на підставі п. 5 ч. 1 ст.
63 ГПК України позивачеві повернуто без
розгляду позовну заяву.

Позивач подав апеляційну скаргу на
ухвалу місцевого господарського суду,
просить її скасувати, справу передати
на розгляд господарському суду
Волинської області.

Апелянт не погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що в
позовній заяві об'єднано вимоги, які
виникли з трьох договорів, що
суперечить правилам об'єднання
позовних вимог.

Доводить, що заявлені позивачем вимоги
також ґрунтуються на однакових
обставинах, оскільки завдання збитків
митним органом відбулося під час
розмитнення товарів та прийняття в
зв'язку з цим неправомірного рішення
про визначення вартості цих товарів.
Тому позовні вимоги є
взаємопов'язаними між собою підставами
виникнення, так як взаємовідносини між
позивачем та відповідачами виникли
внаслідок протиправних дій митниці. А
тому заявлені вимоги не потребують
дослідження різними доказами, в зв'язку
з чим повинні розглядатись в одному
позовному провадженні.

Апелянт не погоджується, з висновком
місцевого господарського суду про те,
що в позовній заяві не зазначено змісту
позовних вимог щодо кожного з
відповідачів. Доводить, що за приписом
статті 1173 Цивільного кодексу України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю, зокрема, органу
державної влади при здійсненні ним
своїх повноважень, відшкодовується
державою.

Відшкодування такої шкоди органом
державної влади, оскільки останній
фінансується з державного бюджету
України, здійснюється з відповідного
бюджету.

Відтак участь органів Державного
казначейства України як іншого
відповідача є ознакою, притаманною для
всіх спорів про відшкодування шкоди,
завданої незаконними рішеннями, дією
чи бездіяльністю органів державної
влади.

В судовому засіданні апелянт підтримує
доводи апеляційної скарги.

Відповідач Головне управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області подав
письмове клопотання про розгляд
апеляційної скарги без його участі.

Відповідач Ягодинська митниця
Міндоходів України в судове засідання
не з'явився. В установлено порядку
повідомлений про час та місце судового
засідання. Явка сторін обов'язковою не
визнавалась. Матеріали справи
дозволяють розглянути апеляційну
скаргу без участі представників
сторін.

Давши оцінку доказам у справі, доводам
апелянта, судова колегія Рівненського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Підприємець ОСОБА_2 в поданій до
місцевого господарського суду
позовній заяві вих. №.34 від 29 січня
2014р.(вх.суду № 01-32/88/14 за 05.02.2014р.) просила
стягнути з Державного бюджету України
матеріальні збитки в сумі 9889,03 грн., які
складаються із наступних сум:

- 2611грн. вартості юридичних послуг
згідно договору-доручення від 01.06.2008р.
по веденню справи № 5/88-4А;

- 4100 грн. вартості юридичних послуг по
договору-дорученню від 02.04.2012р. по
веденню справи №2а/0370/1056/2;

- 3178,03 - сплачених відсотків за
користуванням кредитом згідно
кредитного договору від 21.10.2011р. №86911К3/

Із зазначеного вбачається, що
позивачем в позові об'єднано вимоги,
які виникли з трьох договорів, що
суперечить правилам об'єднання
позовних вимог.

Відповідно до ст.58 Господарського
процесуального кодексу України в одній
позовній заяві може бути об'єднано
кілька вимог, зв'язаних між собою
підставою виникнення або поданими
доказами.

Таким чином, заявлені позовні вимоги
випливають з двох різних
договорів-доручень та кредитного
договору, а тому не є однорідними,
оскільки виникають з різних підстав, ці
обставини утруднюють вирішення спору в
одному позовному провадженні.

Пунктом 5 ч.1 ст.63 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що суддя повертає позовну
заяву і додані до неї документи без
розгляду якщо порушено правила
об'єднання вимог або об'єднано в одній
позовній заяві кілька вимог до одного
чи кількох відповідачів і сумісний
розгляд цих вимог перешкоджатиме
з'ясуванню прав і взаємовідносин
сторін чи суттєво утруднить вирішення
спору.

Така правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 11 листопада 2013р. у справі
№918/520/13. Разом з тим, судова колегія не
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що зазначаючи в
позові двох відповідачів, позивачем не
зазначено (не наведено) змісту позовних
вимог щодо кожного з них, що є
порушенням п.4 ч.2 ст.54 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якого якщо позов
заявлено до кількох відповідачів то
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог до кожного з них.

Судова колегія вважає, що позивач
вправі самостійно визначати
відповідачів. Предметом спору є
відшкодування збитків завданих
органом державної влади його
незаконними діями. Збитки відповідно
до ст. 1173 ЦК України відшкодовуються
державою з відповідного бюджету. Тому
орган Державного казначейства України
може бути іншим відповідачем.

Однак, такий помилковий висновок
місцевого господарського суду не може
бути підставою скасування оскарженої
ухвали, оскільки позовна заява
повернута на підставі п.5 ч. 1 ст. 63 ГПК
України, а не ст. 54 ГПК України.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає підстав для скасування ухвали
місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на ухвалу
господарського суду Волинської
області від 07 лютого 2014 р. у справі
№903/88/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Волинської області від 07 лютого 2014 р. у
справі №903/88/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №903/88/14 повернути до
господарського суду Волинської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Миханюк М.В.

Суддя
Павлюк І. Ю.