ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2014р.
Справа № 905/515/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Довгалюк В.О.,
при секретарі судового засідання
Паніної С.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Донецьк

до Відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донторгкомплект»,
м. Донецьк

про: визнання розірвання договору
оренди нежитлового приміщення в
односторонньому порядку від 27.12.2013р.
незаконним

за участю представників сторін:

від Позивача: ОСОБА_1 (особисто), ОСОБА_2 -
по довіреності від 18.07.2013р.;

від Відповідача: Мазалова Н.А. - по
довіреності від 06.02.2014р.

З
13.03.2014р. по 03.04.2014р. в судовому

засіданні згідно статті 77
Господарського

процесуального кодексу України

оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

24 січня 2014 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, м.
Донецьк, звернулась до господарського
суду Донецької області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донторгкомплект», м.
Донецьк, про визнання розірвання
договору оренди нежитлового
приміщення в односторонньому порядку
від 27.12.2013р. незаконним.

В обґрунтування заявлених вимог
Позивач посилається на те, що
Відповідачем без належних правових
підстав листом №17 від 17.12.2013р.
розірвано в односторонньому порядку
договір оренди від 01.08.2013р., оскільки
умови зазначеного Договору з боку
Позивача виконувались належним чином.

На підтвердження вищевказаних
обставин Позивачем надано суду договір
оренди нежитлового приміщення від
01.08.2013р., акт виконаних робіт від
25.06.2013р., лист №17 від 17.12.2013р., банківськи
виписки, акт звірки взаєморозрахунків.

Одночасно, у позовній заяві Позивач
просить суд викликати як свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В заявленому клопотанні суд Позивачу
відмовляє, оскільки чинний
Господарський процесуальний кодекс
України не передбачає такого джерела
доказування, як показання свідків.

Ухвалою від 27.01.2014р. господарським
судом порушено провадження по справі
№905/515/14, судове засідання призначено на
13.02.2014 року.

Ухвалою від 13.02.2014р. господарським
судом розгляд справи відкладено
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 12.03.2014р., у зв'язку із знаходженням
судді В.О.Довгалюк на лікарняному,
справу №905/515/14 передано на розгляд
судді Левшиній Г.В.

В судовому засіданні 13.03.2014р. згідно
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено перерву до 03.04.2014 року.

У зв'язку з виходом судді Довгалюк В.О. з
лікарняного розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 03.04.2014р. справу №905/515/14 передано на
розгляд судді Довгалюк В.О.

Відповідачем надано відзив на
позовну заяву від 07.02.2014р., в якому проти
задоволення позову заперечив
зазначивши, що обраний Позивачем
спосіб захисту не передбачений статтею
20 Господарського кодексу України.
Також, Відповідач стверджує, що за
Позивачем значилась заборгованість в
сумі 6 875 грн., у зв'язку з чим він на
законних підставах направив лист №17
від 17.12.2013р. про розірвання Договору в
односторонньому порядку згідно
пунктів 6.5, 7.5 Договору.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін та
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, судом ВСТАНОВЛЕНО:

01 серпня 2013 року між Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Донторгкомплект» (Орендодавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(Орендар) укладено договір оренди
нежитлового приміщення.

Згідно пункту 1.1 Договору
Орендодавець передає, а Орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове приміщення загальною площею
100м.кв., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Метою оренди є використання
Об'єкта, як офісного приміщення, для
ведення господарської діяльності
Орендаря (пункт 1.2 Договору).

У вищевказаному Договорі
сторонами не узгоджено строк його дії,
у зв'язку з чим господарський суд
вважає, що відповідно до частини 2
статті 763 Цивільного кодексу України
Договір вважається укладеним на
невизначений строк.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
розмір щомісячної орендної плати
встановлюється у гривнях і становить 3
000 грн.

Виходячи зі змісту пункту 5.3.1
Договору, Орендар зобов'язався
щомісячно в строки, передбачені
Договором, сплачувати Орендодавцю
орендну плату, визначену Договором, а
також сплатити орендну плату за перший
та останній місяць оренди в строки,
визначені в п.3.2 Договору.

Орендар зобов'язаний сплатити
Орендодавцю орендну плату за перший та
останній календарний місяць оренди
протягом п'яти календарних днів з
моменту підписання акту
прийому-передачі у розмірі,
визначеному Орендодавцем в рахунку
відповідно до п.3.1 цього договору.
Орендна плата за перший місяць
вираховується пропорційно до
кількості днів оренди (пункт 3.2
Договору).

Відповідно до пункту 3.3 Договору
Орендар зобов'язаний перерахувати
Орендодавцю орендну плату щомісячно до
10 числа кожного місяця, за який
проводиться оплата (крім плати за
перший та останній місяць оренди,
порядок сплати за які передбачено п.3.2
Договору).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що
в орендну плату не враховується
компенсація комунальних платежів
(плата за водопостачання та
водовідведення, електричну енергію), а
також витрат (утримання будинку, вивіз
сміття).

За змістом пункту 5.2.1 Договору
Орендодавець має право отримання
щомісячної орендної плати, компенсації
за комунальні послуги за тарифами
постачальників та витрат обумовлених
даним договором.

Згідно пункту 6.5 Договору у випадку
невиконання або неналежного виконання
Орендарем умов Договору, Орендодавець
має право його достроково розірвати,
попередивши про це письмово за 20
календарних днів.

Крім того, пунктом 7.5 Договору
передбачено, що Орендодавець має право
на дострокове розірвання Договору
оренди в односторонньому порядку, якщо
Орендар не сплачує орендну плату
протягом 1 місяця. У випадку припинення
дії Договору згідно з цим пунктом, він
вважається розірваним з моменту
одержання Орендарем повідомлення
Орендодавця про відмову від цього
Договору.

19 грудня 2013 року на адресу
Позивача кур'єрською поштою доставлено
поштовий конверт, відправником на
якому зазначено «Кафе «Баба Яга».

В зазначеному конверті
знаходився лист Відповідача №17 від
17.12.2013р. про розірвання договору оренди
від 01.08.2013р. згідно пунктів 5.3.14, 6.5, 7.5
Договору.

Як стверджує Позивач у позовній
заяві, після отримання вищезазначеного
листа він не вважав за потрібне
ознайомитись зі змістом поштового
конверту та поклав його до шухлядки
робочого стола, оскільки відправником
на ньому значилось Кафе «Баба Яга».
Лише після того, як 27.12.2013р.
представники Відповідача прийшли до
орендованого приміщення з вимогою
звільнити останнє та ознайомили
працівника Позивача з вищевказаним
листом про розірвання Договору,
Позивачем відкрито конверт з листом
Відповідача №17 від 17.12.2013р.

Крім того Позивач зазначив, що
03.01.2014р. представники Відповідача
демонтували замок на вхідній двері,
відключили опалення та електроенергію.

Листом №15 від 30.12.2013р. Позивач
звернувся до Відповідача з проханням
вважати договір оренди від 01.08.2013р.
розірваним з 30.01.2014р., зобов'язався
сплатити заборгованість, та згідно
акту прийому-передачі від 28.01.2014р.
повернув Відповідачу орендоване
приміщення.

Позивач вважає, що вищевказаним
листом Відповідач без жодних правових
підстав розірвав договір оренди від
01.08.2013р. в односторонньому порядку,
оскільки всі умови зазначеного
Договору з боку Позивача виконувались
належним чином, орендна плата
сплачувалась своєчасно, будь-яких
перебудов, добудов, перепланувань без
згоди Відповідача не здійснювалось.

З огляду на вищевикладене Позивач
просить суд визнати розірвання
Відповідачем договору оренди
нежитлового приміщення в
односторонньому порядку від 27.12.2013р.
незаконним.

Господарський суд вважає, що вимоги
Позивача про визнання розірвання
договору оренди нежитлового
приміщення в односторонньому порядку
від 27.12.2013р. незаконним не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання, а також на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства закріплено статтею 15
Цивільного кодексу України.

Право на захист виникає з певних
підстав, якими виступають порушення
цивільного права, його невизнання чи
оспорювання. Зміст конституційного
права особи на звернення до суду за
захистом своїх прав визначений статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 Господарського кодексу
України.

Господарський суд звертає увагу на те,
що під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб
захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату. Спосіб захисту
втілює безпосередню мету, якої прагне
досягнути суб'єкт захисту (позивач),
вважаючи, що таким чином буде припинене
порушення (чи оспорювання) його прав,
він компенсує витрати, що виникли у
зв'язку з порушенням його прав, або в
інший спосіб нівелює негативні
наслідки порушення його прав.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання незаконним розірвання в
односторонньому порядку договору
оренди, Позивач фактично звертається з
вимогою про встановлення певного
факту, що виходить за межі повноважень
господарських судів, оскільки
розглядаючи таку вимогу, суд не
здійснює захисту прав та охоронюваних
законом інтересів учасників
господарських відносин. Тому обраний
Позивачем спосіб захисту своїх прав не
відповідає способам, встановленим
чинним законодавством, і, як наслідок,
не призводить до поновлення його
порушеного права.

Водночас рішенням суду має
вирішуватись питання про захист прав
та охоронюваних законом інтересів
учасників господарських
правовідносин, тобто ним мають
усуватись перешкоди, які виникли на
шляху здійснення особою, яка
звернулася з позовом, свого права.

Заявлена Позивачем вимога про
встановлення певного факту не може
бути самостійним предметом розгляду в
господарському суді, оскільки ця
вимога є нічим іншим як встановлення
факту, що має юридичне значення. Цей
факт може встановлюватися
господарськими судами лише при
існуванні та розгляді між сторонами
спору про право цивільне. Його
встановлення є елементом оцінки
фактичних обставин справи та
обґрунтованості вимог.

Таким чином, господарський суд вважає,
що обраний Позивачем спосіб захисту
права, яке він вважає порушеним, не
призведе до відновлення вказаного
права у разі задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, оскільки ні
Цивільним кодексом України, ні
Господарським кодексом України, так
само і іншими нормативно-правовими
актами не передбачено такого способу
захисту, як визнання розірвання
договору оренди в односторонньому
порядку незаконним, господарський суд
вважає, що обраний Позивачем спосіб
захисту своїх прав та інтересів, а саме:
визнання розірвання договору оренди
нежитлового приміщення в
односторонньому порядку від 27.12.2013р.
незаконним, унеможливлює фактичний
захист у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд відмовляє Позивачу у
задоволенні позовних вимог про
визнання розірвання договору оренди
нежитлового приміщення в
односторонньому порядку від 27.12.2013р.
незаконним, оскільки Позивачем невірно
обраний спосіб захисту .

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору
покладаються на Позивача.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 1, 4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк, до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донторгкомплект», м.
Донецьк, про визнання розірвання
договору оренди нежитлового
приміщення в односторонньому порядку
від 27.12.2013р. незаконним.

2. Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

3. Рішення може бути оскаржене до
Донецького апеляційного
господарського суду через
господарський суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

4. У судовому засіданні 03.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

5. Повне рішення складено та
підписано 08.04.2014 року.

Суддя
В.О. Довгалюк