КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№ 911/4852/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
23.04.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41» на
рішення господарського суду Київської
області від 18.02.2014 року (повне рішення
складено та підписано 24.02.2014 року)

у справі №911/4852/13 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз»

до публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41»

про стягнення 371 851,55 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 18.02.2014 року у
справі №911/4852/13 позов задоволено
частково. Стягнуто з публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41» на
користь публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» 348 918,52 грн.
заборгованості, 4 244,38 грн. - 3% річних та 7
063,26 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 18.02.20147 року у
справі №911/4852/13 в частині стягнення 3%
річних та прийняти нове рішення суду,
яким відмовити в задоволенні позову в
частині 3% річних. В своїх доводах
апелянт посилається на те, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального права.

Ухвалою від 31.03.2014 року Київським
апеляційним господарським судом у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І.,
Федорчук Р.В. прийнято до провадження
вказану вище апеляційну скаргу та
призначено розгляд справи №911/4852/13 у
судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін.

Представник позивача приймав участь в
судовому засіданні, в якому заперечив
проти доводів, що викладені в
апеляційній скарзі та просив
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41»
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Київської області
від 18.02.2014 року у справі №911/4852/13 - без
змін.

Представники відповідача участі в
судовому засіданні не приймали, про
день та час розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать зворотні поштові
повідомлення про вручення поштових
відправлень, які знаходяться в
матеріалах справи. Однак, вказана
обставина не перешкоджає розгляду
справи, оскільки учасники судового
процесу, які не з'явились в судове
засідання, були належним чином
повідомленні про час та місце розгляду
справи. За таких обставин колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представників
відповідача.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
беручи до уваги межі перегляду справи в
апеляційній інстанції, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

28.12.2011 року між дочірнім підприємством
«Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства»
відкритого акціонерного товариства
«Київоблгаз» та відкритим акціонерним
товариством «Шляхово-будівельне
управління №41» (нині - публічне
акціонерне товариство
«Шляхово-будівельне управління №41»)
було укладено договір на постачання
природного газу за регульованим
тарифом для потреб промислових
споживачів №140152-ПГ/12.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник постачає природний газ
споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором.

Згідно з п. 2.1 договірні обсяги
постачання газу споживачу наводяться в
додатку №2 до договору.

За умовами п. 2.7 договору постачальник
до 5-го числа, наступного за звітним
місяцем, направляє споживачу два
примірники акта приймання-передачі
газу за звітний місяць, підписані
уповноваженим представником та
скріплені печаткою постачальника.

Відповідно до п. 4.1 розрахунки за
реалізований споживачеві газ
здійснюється за цінами, що
встановлюються національною комісією,
яка здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно з п. 4.6 оплата вартості
послуг з постачання газу здійснюється
споживачем авансовими та/або плановими
платежами шляхом 100% оплати до 25 числа
місяця, що передує місяцю поставки із
розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати відповідно до додатку №2 до
договору.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 10.1 даний договір
набирає чинності з дати його
підписання та укладається на строк до
31.12.2012 року. Договір вважається
продовженим на аналогічний період,
якщо за місяць до закінчення терміну
дії договору жодною зі сторін не буде
заявлено про припинення його дії або
перегляд його умов.

Додатковою угодою № 1 від 05.01.2012 року та
додатковою угодою від 02.07.2012 року до
договору №140152-ПГ/12 від 28.12.2011 року,
змінювалась сума, яка підлягає сплаті
за 1 000 куб.м природного газу відповідно
до зазначеного договору.

На виконання умов договору за період з
січня 2012 року по грудень 2012 року
постачальник передав, а відповідач
прийняв у власність природний газ на
загальну суму 835 254,19 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу №140152 за січень 2012 року
від 31.01.2012 року на суму 19 148,07 грн., №140152
за лютий 2012 року від 29.02.2012 року на суму
48 868,55 грн., №140152 за березень 2012 року від
31.03.2012 року на суму 16 323,99 грн., №140152 за
квітень 2012 року від 30.04.2012 року на суму
75,57 грн., №140152 за травень 2012 року від
31.05.2012 року на суму 206,83 грн., №140152 за
червень 2012 року від 30.06.2012 року на суму 87
224,36 грн., №140152 за липень 2012 року від
31.07.2012 року на суму 14 641,25 грн., №140152 за
серпень 2012 року від 31.08.2012 року на суму
498,92 грн., №140152 за вересень 2012 року від
30.09.2012 року на суму 208 595,74 грн., №140152 за
жовтень 2012 року від 31.10.2012 року на суму
375 426,64 грн., №140152 за листопад 2012 року від
30.11.2012 року на суму 3 627,67 грн. та №140152 за
грудень 2012 року від 31.12.2012 року на суму 60
616,61 грн. (а.с. 21-32).

Відповідач в порушення умов договору
розрахувався за отриманий природний
газ частково на загальну суму 486 335,67
грн. та з порушенням встановленого
договором строку оплати, що
підтверджується листом №45 від 03.02.2014
року ДП «Києво-Сятошинське управління
по експлуатації газового
господарства» ПАТ «Київоблгаз», в
зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість у сумі 348 918,52 грн.

18.03.2013 року між дочірнім підприємством
«Києво-Святошинське управління по
експлуатації газового господарства»
публічного акціонерного товариства
«Київоблгаз» (первісний кредитор) та
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» від імені якого діє
Києво-Святошинська філія (новий
кредитор) по експлуатації газового
господарства уклали договір №198/03-13 про
відступлення права вимоги (далі -
договір-2, а.с. 33-34).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 зазначеного
договору-2, первісний кредитор передає,
а новий кредитор приймає на себе право
вимоги до боржника первісного
кредитора, відкритого акціонерного
товариства «Шляхово-будівельне
управління №41», за договором на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів від 28.12.2011 року
№140152/12 в сумі 348 918,52 грн. основного
боргу за отриманий природний газ.

Крім передачі права вимоги оплати
спожитого природного газу, до нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних витрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним боржником своїх зобов'язань
за договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом для
потреб промислових споживачів.

Відповідно до п. 2.1 договору 2 первісний
кредитор зобов'язаний протягом 30 днів з
моменту підписання договору
відступлення права вимоги письмово
повідомити боржника про відступлення
права вимоги боргу.

Первісний та новий кредитор здійснюють
взаєморозрахунки за договором на
визначену в п. 1.1 суму права вимоги,
способами не забороненими чинним
законодавством, в тому числі шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог згідно статті 601 Цивільного
кодексу України. Взаєморозрахунки
здійснюються після підписання
сторонами акта приймання-передачі
документів (п. 2.2 договору-2).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за договором.

20.03.2013 року сторонами було підписано
акт приймання-передачі документів,
відповідно до якого первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв
наступні документи: договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів №140152-ПГ/12 від
28.12.2011 року з усіма додатками та
додатковими угодами та акти
приймання-передачі газу за період з
31.01.2012 року по 31.12.2012 року.

На підставі укладеного договору та
акта приймання-передачі, первісний
кредитор повідомив відповідача про
уступку права вимоги листом №190 від
18.03.2013 року, а позивач направив на
адресу відповідача претензію №307 від
12.06.2013 року про сплату існуючої
заборгованості у сумі 348 918,52 грн.

22.07.2013 року між позивачем та
відповідачем було підписано акт
звіряння взаємних розрахунків за
період з 01.02.2013 року по 30.07.2013 року,
відповідно до якого заборгованість
відповідача за договором №198/03-13 від
18.03.2013 року становить 348 918,52 грн.

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» звернулося
до господарського суду Київської
області з позовом до публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41»
про стягнення 371 851,55 грн., з яких 348 918,52
грн. заборгованості за договором №
140152-ПГ/12 від 28.12.2011 року, 18 688,65 грн. пені
та 4 244,38 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що за договором №198/03-13 від
18.03.2013 року про відступлення права
вимоги до публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» перейшло
право вимоги заборгованості за
поставлений природний газ до
відкритого акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41» у
сумі 348 918,52 грн. за договором №140152-ПГ/12
від 28.12.2011 року. В зв'язку з неналежним
виконанням відкритим акціонерним
товариством «Шляхово-будівельне
управління № 41» умов договору
№140152-ПГ/12 від 28.12.2011 року в частині
оплати отриманого природного газу,
позивачем на підставі п. 6.2.2 договору
нараховано відповідачу 18 688,65 грн. пені
та на підставі ст. 625 ЦК України - 4 244,38
грн. 3% річних.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що вимоги публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» про стягнення 348 918,52 грн.
заборгованості, 4 244,38 грн. 3% річних є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, а в частині
стягнення пені в сумі 18 688,65 грн.
відмовлено за необґрунтованістю та
недоведеністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає, що договором
№140152-ПГ/12 від 28.12.2011 року не передбачено
стягнення з ВАТ «Шляхово-будівельне
управління №41», у випадку порушення
грошового зобов'язання, 3% річних. Отже,
на думку відповідача, правові підстави
для задоволення позову в частині
стягнення 3% річних відсутні.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Згідно статті 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст.
193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до закону та договору.
Згідно з ст. 525 ЦК України та п. 7 ст. 193 ГК
України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Нормами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено,
що заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що 22.07.2013 року між
позивачем та відповідачем було
підписано акт звіряння взаємних
розрахунків за період з 01.02.2013 року по
30.07.2013 року, відповідно до якого
заборгованість відповідача за
договором №198/03-13 від 18.03.2013 року
становить 348 918,52 грн. Проте, на момент
звернення позивача до суду відповідач
заборгованість у сумі 348 918,52 грн. не
погасив.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем за договором на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів №140152-ПГ/12 від
28.12.2011 року у сумі 348 918,52 грн. на час
прийняття рішення першою інстанцією не
погашена, розмір вказаної
заборгованості підтверджується
матеріалами справи, тому вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 348 918,52 грн.
підлягає задоволенню.

На переконання судової колегії, суд
першої інстанції правомірно визнав
доведеним факт невиконання
відповідачем свого договірного
обов'язку, а тому дії відповідача є
порушенням договірних зобов'язань (ст.
610 Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Крім того, за умовами договору №198/03-13
від 18.03.2013 року сторонами встановлено,
що до нового кредитора (позивача)
переходить право вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за договором
№140152-ПГ/12 від 28.12.2011 року.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути з відповідача
4 244,38 грн. - 3% річних, 18 688,65 грн. пені за
період прострочення виконання
договірного зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунками позивача, що
знаходиться в матеріалах справи,
розмір 3% річних за весь час
прострочення з 13.07.2013 року по 08.12.2013 року
складає 4 244,38 грн.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Крім цього, Київський апеляційний
господарський суд, провівши
перерахунок 3 % річних, нарахованих
позивачем за прострочення виконання
грошового зобов'язання дійшов
висновку, що господарським судом міста
Києва правомірно задоволено позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 3% річних в сумі 4 244,38 грн. за
час прострочення оплати природного
газу з 13.07.2013 року по 08.12.2013 року в межах
заявлених позовних вимог.

Статтею 610 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Крім того, згідно ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Позивачем за порушення відповідачем
грошового зобов'язання за договором
здійснено нарахування пені розмірі 18
688,65 грн. пені за прострочення оплати
природного газу, нарахованої за період
з 13.07.2013 року по 08.12.2013 року.

Згідно з п. 6.2.2 договору-1, у разі
порушення споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 договору, із
споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд відмовив у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 18 688,65 грн. пені.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
зазначеним вище висновком суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 ЦУ України
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з п. 2.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» щодо пені за
порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Відповідно до п. 4.6 договору 1
остаточний розрахунок за отриманий
природний газ відповідач повинен
здійснити не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Отже, відповідач вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання щодо
здійснення розрахунку за отриманий в
січні 2012 року природний газ з 11.02.2012
року, в лютому 2012 року - з 11.03.2012 року, в
березні 2012 року - з 11.04.2012 року, в квітні
2012 року - з 11.05.2012 року, в травні 2012 року -
з 11.06.2012 року, в червні 2012 року - з 11.07.2012
року, в липні 2012 року - з 11.08.2012 року, в
серпні 2012 року - з 11.09.2012 року, в вересні
2012 року - з 11.10.2012 року, в жовтні 2012 року -
з 11.11.2012 року, в листопаді 2012 року - з
11.12.2012 року та в грудні 2012 року - з 11.01.2013
року.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції,
враховуючи те, що наданий позивачем
розрахунок пені здійснений, тобто з
порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України,
тому вимога позивача про стягнення з
відповідача пені в розмірі 18 688,65 грн. за
період з 13.07.2013 року по 08.12.2013 року є
необґрунтованою, недоведеною
належними доказами та такою, що не
підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з нормами статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідачем - публічним акціонерним
товариством «Шляхово-будівельне
управління №41» не надано докази та
належним чином не доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
18.02.2014 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 18.02.2014 року прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду Київської
області від 18.02.2014 року слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41» -
без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41» на
рішення господарського суду Київської
області від 18.02.2014 року у справі №911/4852/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 18.02.2014 року у
справі №911/4852/13 залишити без змін.

3. Повернути з Державного бюджету
України на користь публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління №41»
(08132, м. Вишневе, вул. Київська, 31, ) 2 805 (дві тисячі вісімсот
п'ять) грн. 02 коп. зайво сплаченого
судового збору, відповідно до
квитанції №В9-1587 від 13.03.2014 року.

4. Матеріали справи №911/4852/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.І. Лобань

Р.В. Федорчук