ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"09" квітня 2014 р.Справа № 922/1377/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

розглянувши матеріали

позовної заяви КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до Публічне АТ
"Харківміськгаз", м. Харків , Публічне
АТ "НАК "Нафтогаз України" м. Київ про
визнання права на використання
придбаного природного газу

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські
теплові мережі" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовною заяву до Публічного
акціонерного товариства
"Харківміськгаз" та Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" про визнання за комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" право на використання
придбаного за договором №06/11-15 ТЕ від
29.09.2011 року природного газу для
виробництва теплової енергії
населенню, за період з 01 вересня по 31
грудня 2012 року в обсязі 249989,715 тис. м.
куб. та про визнання за комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" права на використання
придбаного за договором №1876-БО від
11.07.2012 року природного газу для
виробництва теплової енергії
бюджетним організаціям та установам та
іншим споживачам, з 01 вересня по 31
грудня 2012 року в обсязі 34706,095 тис. м. куб.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на укладення
з Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" договорів:

1) на купівлю - продаж природного газу
№06/11-15 ТЕ від 29.09.2011 року;

2) купівлі - продажу природного газу
№1876-БО від 11.07.2012 року.

Ці договори, як зазначає позивач,
містять в собі переважно ідентичні
умови, що мають суттєве значення для
розгляду даного спору, а саме : умови
всіх Договорів визначають метою
використання газу позивачем
виробництво теплової енергії для тих
чи інших споживачів, умови усіх
договорів не містять і не можуть
містити обов'язкових для позивача
правил та умов виробництва теплової
енергії для тих чи інших споживачів,
умови обох договорів прямо визначають
момент переходу права власності на
предмет договору до позивача - з
моменту перетину газом пунктів
приймання - передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
позивача.

Також позивач посилається на укладену
з Публічним АТ "Харківміськгаз"
Технічну угоду про порядок оргвнізації
обліку природного газу при його
транспортуванні газорозподільними
мережами від 01.09.2012 року, який на думку
позивача, є невідємною частиною
наведених вище договорів укладених з
НАК "Нафтогаз України".

Посилаючись на приписи ст.ст. 316, 317, 319,
ЦК України, ст. 136 ГК України, Закону
України "Про теплопостачання", Закону
України "Про державне регулювання у
сфері комунальних послуг", та постанови
від 01.06.2011 року "Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги", позивач
вказує наступне:

- що виробництво теплової енергії
відбувається відповідно до
заздалегідь встановлених і
затверджених уповноваженими
державними органами річних планів;

- витрати на придбання газу для
виробництва теплової енергії
включаються до прямих витрат на її
виробництво;

- витрати теплової енергії включаються
до повної собівартості теплової
енергії і входять до затверджених
тарифів на теплову енергію. Відтак, ці
витрати в обовязковому порядку
враховуються при визначенні
загального обсягу виробництва
теплової енергії для відповідних
споживачів;

- природний газ, який є невід'ємною
складовою частиною прямих витрат на
виробництво теплової енергії, має
витрачатися в обсягах, достатніх для
виробництва обсягу теплової енергії, з
урахуванням майбутніх її планових
втрат.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що
він мав повне право викорастовувати
газ придбаний за договорами №06/11-15 ТЕ
від 29.09.2011 року та №1876-БО від 11.07.2012 року
для виробництва теплової енергії
відповідним своживачам за умовами
наведених договорів, включаючи обсяги
газу, які були використані для тих
обсягів теплової енергії, які були
втрачені в межах встановлених норм.

Проте, НАК "Гафтогаз України" це право
позивача не визнає та стверджує, що
позивач був зобов'язаний
використовувати для виробництва тієї
частини теплової енергії, яка була
втрачена лише і виключно газ, що був
проданий позивачу за договорами №1876-БО
від 11.07.2012 року.

З наведених підстав позивач звернувся
до суду про захист свого порушеного
права, обравши способом захисту:

1) визнати за комунальним підприємством
"Харківські теплові мережі" право на
використання придбаного за договором
№06/11-15 ТЕ від 29.09.2011 року природного
газу для виробництва теплової енергії
населенню, за період з 01 вересня по 31
грудня 2012 року в обсязі 249989,715 тис. м.
куб., в тому числі:

- за період з 01 по 30 вересня 2012 року в
обсязі 19844,430 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 31 жовтня 2012 року в
обсязі 45682,847 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 30 листопада 2012 року в
обсязі 75664,845 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 31 грудня 2012 року в
обсязі 108797,593 тис. м. куб.

2) визнати за комунальним підприємством
"Харківські теплові мережі" права на
використання придбаного за договором
№1876-БО від 11.07.2012 року природного газу
для виробництва теплової енергії
бюджетним організаціям та установам та
іншим споживачам, з 01 вересня по 31
грудня 2012 року в обсязі 34706,095 тис. м. куб.
в тому числі:

- за період з 01 по 30 вересня 2012 року в
обсязі 384,632 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 31 жовтня 2012 року в
обсязі 3311,335 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 30 листопада 2012 року в
обсязі 11672,028 тис. м. куб.;

- за період з 01 по 31 грудня 2012 року в
обсязі 19388,100 тис. м. куб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Із поданих позивачем матеріалів
вбачається, що в позовній заяві
об'єднано дві немайнові позовні вимоги
щодо визнання права на використання
придбаного газу для виробнийтва
теплової енергії споживачам за різними
договорами.

У відповідності до п. 2.11. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.13 „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
„Про судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 3 Закону України від
08.07.2011р. № 3674-VІ "Про судовий збір" за
подання до суду позовної заяви та іншої
заяви, передбаченої процесуальним
законодавством, справляється судовий
збір.

Відповідно до підп. 2 п. 2 ст. 4 вказаного
Закону за подання до господарського
суду позовної заяви немайнового
характеру судовий збір сплачується у
розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Позивачем одночасно заявлені дві
немайнові вимоги, але судовий збір
сплачений лише в розмірі 12018,00 грн. за
розгляд вимоги немайнового характеру
(платіжне доручення №3583 від 31.03.2014
року). Доказів сплати судового збору за
іншими вимогами немайнового характеру
суду не надано.

Відповідно до п. 4 ст.63 ГПК України суддя
повертає позовну заяву та додані до неї
документи, якщо не подано доказів
сплати судового збору у встановлених
порядку та розмірі.

Керуючись п. 4 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву КП "Харківські
теплові мережі", м. Харків із доданими
до неї документами на 87 аркушах без
розгляду.

Судовий збір в сумі 1218,00 грн., сплачений
платіжним дорученням №3583 від 31.03.2014
року, підлягає поверненню на підставі
ст. 7 Закону України „Про судовий збір".

Суддя Л.С. Лаврова

Примітка: Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення (ст.63 ГПК України).