КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р. Справа№ 910/11406/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Гавриш І.А. -
за довіреністю, Дубінін Д.В. - директор,

від відповідача-1: не з'явився,

від відповідача-2: не з'явився,

від відповідача-3: не з'явився,

від відповідача-4: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вангард"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 р.

у справі №910/11406/13 (головуючий суддя
Удалова О.Г., судді Дупляк О.М.,
Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вангард", м. Київ

до 1. Публічного акціонерного
товариства "Третій Київський
авторемонтний завод", м. Київ,

2. Акціонерного товариства закритого
типу "Агро", м. Київ,

3. Київської міської ради,

4. Головного управління
Держземагенства у місті Києві

про визнання права користування,
внесення змін до договору,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вангард" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Третій Київський
авторемонтний завод", Акціонерного
товариства закритого типу "Агро",
Київської міської ради, Головного
управління Держземагенства у місті
Києві про визнання за позивачем права
користування земельною ділянкою,
кадастровий номер :78:027:0004, в
частині, що відповідає площі 8912 кв.м на
правах суборенди як власником
нерухомого майна площею 688,4 кв.м на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 13.03.2013 р., серія та
номер 1164523, виданого Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві, нерухомого майна площею 834,8
кв.м на підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 08.04.2013
р., серія та номер 2115138, виданого
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві, за
договором суборенди земельної ділянки
від 21.05.2008 р., посвідченим приватним
нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованим в
реєстрі за № 4088, зареєстрованим
Головним управлінням земельних
ресурсів 05.06.2008 р., реєстраційний №
78-6-00539; внесення змін до договору
суборенди земельної ділянки від 21.05.2008
р., зареєстрованого Головним
управлінням земельних ресурсів 05.06.2008
р., реєстраційний номер 78-6-00539,
укладеного між відповідачем-1 та
відповідачем-2, виклавши його в
редакції позивача, яка відповідає
Закону України "Про оренду землі",
Типовому договору оренди землі,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України № 220 від 03.03.2004 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є власником майнового
комплексу площею 688,4 кв. м. та
нежитлових будівель площею 834,8 кв. м. за
адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 76,
які розташовані на спірній земельній
ділянці, у зв'язку з чим, відповідно до
ст. 120 Земельного кодексу України,
виникла правова підстава на оформлення
права користування нею.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 р. у справі №910/11406/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вангард" звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
під час прийняття рішення судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, порушено
норми матеріального права, що призвело
до невідповідності висновків, які
викладені у рішенні, обставинам у
справі.

Відповідачі правом на подання відзивів
на апеляційну скаргу не скористались.

Представники позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримали у повному обсязі, просили
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Відповідачі явку своїх представників в
судове засідання не забезпечили,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представників відповідачів в
судове засідання не перешкоджає
розгляду справи, оскільки в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників позивача, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вангард" є власником
майнового комплексу площею 688,4 кв.м та
нежитлових будівель площею 834,8 кв.м, за
адресою: м. Київ, вул. Автозаводська, 76, а
саме: ангару літера В площею 334,3 кв.м,
ангару літера Г площею 327,2 кв.м,
основного корпусу літера Д площею 26,9
кв.м, що підтверджується свідоцтвом про
право власності на нерухоме майно від
13.03.2013 р. № 1164523, виданим Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві та витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 13.03.2013 р.
(№ 1165272), та блок-сховища (склад № 1)
будівлі комірників літера Е, Е1 площею
340,9 кв.м, блок-сховища (склад № 2) літера
Ж площею 321,6 кв.м, обойного відділення
літера И площею 172,3 кв.м, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 08.04.2013
р., № 2115138, виданим Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві та витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 08.04.2013 р.
(№ 2115581) (нерухоме майно).

Позивач посилається на те, що право
власності на нерухоме майно виникло у
нього внаслідок їх передачі
акціонерним товариством закритого
типу "Агро" як внеску до статутного
фонду ТОВ "Вангард".

Нерухоме майно, яке належить позивачу
на праві власності, розташоване на
земельній ділянці, кадастровий номер
:78:027:0004, загальною площею 41985 кв.м
(Земельна ділянка), та займає площу, що
дорівнює 8912 кв.м.

Земельна ділянка знаходиться в
користуванні на правах оренди у
Публічного акціонерного товариства
"Третій Київський авторемонтний завод"
(ПАТ КРАЗ ІІІ), що підтверджується
договором оренди земельної ділянки,
укладеним між ПАТ КРАЗ ІІІ (орендарем)
та Київською міською радою
(орендодавцем) за рішенням
Господарського суду м. Києва по справі
№ 32/488 від 24.09.2007 р. строком до 08.11.2022 р.,
зареєстрованим Головним управлінням
земельних ресурсів 08.11.2007 р. за № 78-6-00478.

Відповідно до п. 13.1-13.3 вказаного
договору орендар має право передати
земельну ділянку або її частину в
суборенду виключно за письмовою згодою
орендодавця; орендодавець надає свою
згоду чи заперечення щодо передачі
земельної ділянки або її частини в
суборенду шляхом прийняття в
установленому законодавством порядку
відповідного рішення; умови договору
суборенди земельної ділянки повинні
обмежуватися умовами даного Договору і
не суперечити йому.

21.05.2008 р. між ПАТ КРАЗ ІІІ (орендарем) та
Акціонерним товариством закритого
типу "Агро" (суборендарем) було укладено
договір суборенди земельної ділянки,
який зареєстровано Головним
управлінням земельних ресурсів 05.06.2008
р. за № 78-6-00539 (договір суборенди).

Згідно пункту 1.3 даного договору,
орендар звернувся до Київської міської
ради з проханням про надання згоди на
укладення договору суборенди
земельної ділянки.

Протягом одного місяця орендодавець не
надав ні згоди, ні заперечень щодо
передачі земельної ділянки в
суборенду. Листом за вих. № 05-358/16651 від
05.05.2008 р. Головним управлінням
земельних ресурсів КМДА було
повідомлено про те, що Київська міська
рада та її виконавчий орган не приймали
рішення щодо надання згоди чи
заперечення стосовно надання
земельної ділянки в суборенду.

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди
орендар передає суборендареві в
довгострокове користування (суборенду)
визначену цим Договором частину
земельної ділянки, а суборендар
приймає в суборенду та зобов'язується
своєчасно сплачувати орендну плату та
виконувати інші умови цього Договору.

У відповідності до п. 2.1 договору
суборенди об'єктом оренди є частина
земельної ділянки з наступними
характеристиками: місце розташування:
вул. Автозаводська, 76 у Оболонському
районі м. Києва; розмір - 8912 (вісім тисяч
дев'ятсот дванадцять) кв.м; цільове
призначення - для обслуговування та
експлуатації
адміністративно-виробничих та
складських будівель і споруд;
кадастровий номер - :78:027:0004.

Згідно з п. 3.1 договору суборенди його
укладено до 08.11.2022 р.

Відчужуючи нерухоме майно на користь
ТОВ "Вангард", суборендар передав йому,
за твердженням позивача, примірник
договору суборенди для переоформлення
права користування.

19.04.2013 р. позивач звернувся до
відповідача-1 з листом-вимогою № 19/04 про
заміну сторони - суборендаря в договорі
суборенди на ТОВ "Вангард" шляхом
укладання та нотаріального
посвідчення Договору про зміну
Договору суборенди. Направлення листа
підтверджується чеками УДППЗ
"Укрпошта" від 19.04.2013 р. та описами
вкладення у цінні листи. Крім того, лист
про заміну сторони було направлено до
відповідача-2.

Вимога позивача залишена без відповіді
та задоволення.

Позивач просить визнати за ним право
користування спірною земельною
ділянкою на правах суборенди, як
власника будівель та внести зміни до
договору суборенди, виклавши його в
редакції, запропонованій позивачем.
Зміни по тексту договору суборенди
позивач обґрунтовує змінами у чинному
законодавстві щодо орендних відносин.

Втім, колегія суддів вважає
правомірним висновком суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 1 Господарського
процесуального Кодексу України
передбачено право на звернення до
господарського суду за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського
кодексу України
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів. Частиною 7 вказаного кодексу
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

В силу ст. 627 Цивільного кодексу України
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 649 Цивільного кодексу
України розбіжності, що виникли між
сторонами при укладенні договору на
підставі правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування та в інших
випадках, встановлених законом,
вирішуються судом. Розбіжності, що
виникли між сторонами при укладенні
договору не на підставі правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, можуть бути
вирішені судом у випадках,
встановлених за домовленістю сторін
або законом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного України
виконання зобов'язання забезпечується
договором або законом. Закон не містить
обов'язку укладання договору про
суборенду земельної ділянки, отже, може
мати місце виключно за волею сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та
інтересів відповідно до ст. 16
Цивільного кодексу України можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 20 ГК України, якою
визначено також способи захисту
суб'єктом господарювання та споживачем
своїх прав і законних інтересів.

Звертаючись до суду позивач самостійно
обирає спосіб захисту, передбачений ст.
16 Цивільного кодексу України, який
повинен бути спрямований на реальне
відновлення порушених прав позивача.

Законом в даному випадку не
передбачено такого способу захисту
прав як зобов'язання внести зміни до
договору та його реєстрації.

Частиною 1 статті 19 Конституції України
передбачено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

Рішення суду є правозахисним актом,
однак способи захисту повинні
кореспондуватись з повноваженнями
суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Покладення рішенням суду примусу на
відповідача-1 та відповідача-3 вчинити
певні дії можливе тільки за наявності
одночасно двох правових підстав:
наявність визначених законом підстав
для зобов'язання вчинення дій та
порушення чи ущемлення прав позивача
їх не вчиненням. За відсутності хоча б
однієї з цих правових підстав вимоги
позивача не можуть бути задоволені.

Як зазначено у п. 2.18. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" від 17.05.2011 р. № 6
вирішення спорів про внесення змін до
договору пов'язане із застосуванням
положення частини першої статті 626 ЦК
України, відповідно до якої договір є
узгодженим волевиявленням двох або
більше сторін, і тому суд не може
зобов'язати іншу сторону договору
внести зміни до нього. Отже,
зацікавлена сторона у випадках,
передбачених законом, може просити суд
про внесення зміни до договору згідно з
рішенням суду, а не про зобов'язання
відповідача внести такі зміни до
договору.

Пунктом 13. Договору оренди передбачено,
що орендар має право передати земельну
ділянку або її частину у суборенду
виключно за письмовою згодою
орендодавця. Таким чином, зміна
договору суборенди також потребує
згоди орендодавця.

Відповідно до п.п. 2.16 постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України
"Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин" від 17.05.2011 р. № 6
необхідною умовою укладення договору
оренди земельної ділянки, яка
перебуває у державній або в
комунальній власності, є наявність
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки. Водночас
зобов'язання цього органу в судовому
порядку укласти такий договір за
відсутності зазначеного рішення є
неможливим (крім випадку,
передбаченого статтею 120 ЗК України та
статтею 377 ЦК України), оскільки це
порушувало б його передбачену
Конституцією України виключну
компетенцію.

Якщо на час звернення до суду з
відповідним позовом не подано доказів
прийняття відповідним органом
виконавчої влади чи органом місцевого
самоврядування рішення про передачу в
оренду спірної земельної ділянки,
вимоги позивача про зобов'язання
такого органу укласти договір оренди
задоволенню не підлягають.

Всупереч зазначеного позивачем не
надано доказів погодження з
орендодавцем договору про зміну
суборендаря у договорі суборенди.

Вимоги позивача про зобов'язання
орендодавця укласти з ним замість
відповідача-2 договір суборенди та
зобов'язання відповідача-3 внести зміни
до Державного земельного кадастру
фактично заявлені за відсутності
визначених законом підстав для
зобов'язання вчиняти дії і не
підлягають задоволенню.

Також, не підлягає задоволенню вимога
позивача про визнання за ним права
користування спірною земельною
ділянкою з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного
кодексу України у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Проте, ст. 125 Земельного кодексу України
визначено, що право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

В силу ст. 124 Земельного кодексу України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору на право тимчасового
користування землею.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" від 17.05.2011 р. № 6 підстави
набуття прав на землю визначені
розділом IV ЗК України. Після прийняття
органом державної влади або місцевого
самоврядування рішення про надання
земельної ділянки у власність або в
користування, затвердження
результатів аукціону, укладення
відповідної цивільно-правової угоди,
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, споруду особа має
право на одержання земельної ділянки у
власність або в користування і право
вимагати оформлення документів, що
посвідчують право власності або право
користування земельною ділянкою. Право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав
(стаття 125 ЗК України). За відсутності
рішення органу виконавчої влади або
місцевого самоврядування про надання
земельної ділянки у власність або в
користування юридична особа або
фізична особа не має права
використовувати земельну ділянку
державної або комунальної форми
власності.

Таким чином, позивачем не дотримано
передбачений законом порядок набуття
права користування земельною ділянкою,
а тому підстави для задоволення
заявленої вимоги відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову, з даним висновком
погоджується і колегія суддів,
оскільки він відповідає обставинам
справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вангард"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року у справі № 910/11406/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11406/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
Є.Ю. Шаптала

М.Л. Яковлєв