номер провадження справи 35/24/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014
Справа № 908/679/14

Суддя господарського суду Запорізької
області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

від позивача: Остапенко В.М.,
довіреність № 14-66 від 22.03.2013р.

від відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія" "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріхівтепломережа",
м. Оріхів, Запорізька область.

про стягнення 69 271, 56 грн.

ВСТАНОВИВ:

04.03.2014р. до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія" "Нафтогаз України" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріхівтепломережа"
про стягнення 69 271, 56 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов,
посилається на те що, 30.09.2011р. між
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія"
"Нафтогаз України" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Оріхівтепломережа" був укладений
договір №14/2370/11 купівлі - продажу
природного газу, відповідно до якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язався прийняти та оплачувати
газ на умовах договору. Позивач виконав
свої зобов'язання та передав
відповідачу 287, 92 тис. куб. м. природного
газу на загальну суму 376 944, 86 грн.
Покупцем частково проводились
розрахунки за поставлений природний
газ, станом на 05.02.2014р. відповідачем
було сплачено коштів на загальну суму
323 657, 08 грн., тобто станом на 05.02.2014р.
сума основного боргу відповідача перед
позивачем складає 53 287, 78 грн., на які
позивачем відповідно до закону та умов
договору були нараховані санкції, у
зв'язку з чим позивач звернувся до суду
та просить стягнути з відповідача суму
основного боргу - 53 287, 78 грн., пеню у
розмірі - 3661, 80 грн., 7% штрафу у розмірі 9
219, 52 грн., інфляційні витрати - 825, 46
грн., 3% річних - 2 277, 00 грн. та судовий
збір.

04.03.2014р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
здійснено розподіл справ між суддями
та визначено позовну заяву до розгляду
судді Топчій О.А.

Ухвалою від 04.03.2014р. судом порушено
провадження у справі № 908/679/14 та
присвоєно вищевказаній справі номер
провадження 35/24/14. У сторін витребувані
документи, які необхідні для
всебічного та об'єктивного розгляду і
вирішення справи по суті, судове
засідання призначено на 18.03.2014р. о/об 15
год. 00 хв.

Ухвалами суду від 18.03.2014р. та 03.04.2014р. в
зв'язку з неявкою в засідання суду
представника відповідача та не
виконання останнім вимог ухвал суду
від 04.03.2014р. та 18.03.2014р., розгляд справи
неодноразово відкладався.

14.04.2014р. на адресу господарського суду
Запорізької області представником
відповідача надіслано заяву, в якому
останній зазначає, що в зв'язку із
прийняттям участі в розгляді цивільних
справ в Оріхівському районному суді м.
Запоріжжя 15.04.2014р. о 09-00 та 09-30 год.,
з'явитися на розгляд господарської
справи призначеної на 15.04.2014р.
можливості не має.

В судове засідання представник
відповідача втретє не з'явився, відзиву
та витребувані ухвалами суду від
04.03.2014р., 18.03.2014р., 03.04.2014р. документи не
надав.

15.04.2014 р. представник позивача в
судовому засіданні пояснив, що вважає
за можливе розглядати справу по суті та
просить суд врахувати його права та
інтереси, оскільки його підприємство
знаходиться в м. Києві, на засідання
суду він приїжджає у відрядження, проте
відповідачем не надано жодного
документу чи пояснень в підтвердження
або спростування вимог, викладених в
позовній заяві, що свідчить про
затягування судового процесу.

У судовому засіданні 15.04.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.
Просить суд задовольнити позов.

Згідно ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язок доказування і
подання доказів покладається на
сторони. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Поважності причин неможливості
виконання вимог суду відповідачем
суду не надано, про будь-які об'єктивні
обставини, що зумовлюють неможливість
надати витребувані документи та докази
відповідач суду не довів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси ТОВ "Оріхівтепломережа",
згідно статті 28 ГПК України.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На підставі викладеного, а також
враховуючи права та законній інтереси
позивача, суд вважає, що наявних
матеріалів достатньо для вирішення
спору по суті, без участі представника
відповідача, а тому справа розглянута,
в порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, за
наявними в ній матеріалами та за заявою
представника позивача - без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 15.04.2014 р., на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, судом встановлено наступне.

30.09.2011р. між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія" "Нафтогаз України"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Оріхівтепломережа"
був укладений договір №14/2370/11 купівлі -
продажу природного газу (далі - договір)

Відповідно до п. 1.1 договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у ІV кварталі 2011р. та
у 2012році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія"
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується прийняти та оплачувати
газ на умовах договору.

Ціни визначені відповідно
затверджених НКРЕ граничних рівнів
роздрібних цін на природний газ. (п. 5.1.
договору). Ціна за 1 000 куб. м. природного
газу, з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість, встановлена у п. 5.2
договору та становить 1091,00 грн., крім
того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

В пункті 5.3 договору сторони
обумовили, що у разі зміни НКРЕ ціни на
природний газ або тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу сторони вносять зміни
до п. 5.2 договору з дати набрання
чинності встановленої НКРЕ ціни та
тарифів.

Додатковою угодою № 1 від 01.08.2012р.
до договору №14/2370/11 купівлі - продажу
природного газу сторони внесли зміни
до п. 5.2 договору, визначивши суму ПДВ 20%
в розмірі 218,20 грн. Ціна газу залишилася
без змін.

Пунктом 2.1 договору сторони
передбачили період та обсяг передачі
газу (в редакції додаткової угоди № 1
від 01.08.2012р. до договору №14/2370/11 купівлі
- продажу природного газу).

На виконання п. 2.1 договору
позивачем поставлено відповідачеві
протягом листопада - грудня 2012р.
природний газ в загальній кількості
287,92 тис. куб. м. на загальну суму 376 944,86
грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 30.11.2012р. та 31.12.2012р., підписаними
повноваженими представниками з обох
сторін та скріпленими печатками (а.с.
20,21).

Статтею 193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з пунктом 6.1. договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання щодо
своєчасної оплати виконував
неналежним чином, з простроченням
встановленого в договорі строку,
станом на 05.02.2014 Відповідачем було
частково сплачено коштів на загальну
суму 323 657,08 грн. (а.с.23). Залишок
несплаченої суми становить 53 287,78 грн.

Статтею 610 ЦК України визначено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до положень ст.612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що
у разі невиконання Покупцем умов
пункту 6.1. умов цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

В зв'язку з простроченням
платежів за поставлений у листопаді -
грудні 2012р. газ та не повною його
оплатою відповідачем, позивачем
нараховані пеня на загальну суму 3661,80
грн.

Відповідно до ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Відповідно до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені.

Якщо у договорі виконання
грошового зобов'язання визначається до
настання певного терміну (частина
друга статті 252 ЦК України), то останнім
днем виконання такого зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну.

В даному випадку, відповідно до
умов п. 6.1 договору оплата за попередній
місяць повинна бути сплачена до 14 числа
наступного за місяцем поставки газу,
отже останнім днем виконання
зобов'язання є 13 число.

Перевіривши розрахунок пені,
зроблений позивачем, судом
встановлено, що позивачем невірно
визначена кількість днів прострочення,
так як позивач помилково зазначив день
здійснення оплати відповідачем днем
прострочки виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі без
врахування оплаченої суми.

Здійснивши перерахування пені за
допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» судом визначена сума,
що підлягає стягненню з відповідача,
яка дорівнює 3607,67 грн. В частині
стягнення пені в розмірі 54,13 грн. слід
відмовити.

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення судом факту
порушення відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №14/2370/11
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011р. позивачем на підставі ст. 625 ЦК
України було нараховано 3% річних в сумі
2277 грн., а також інфляційні витрати за
період з

Судом, за допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство», перевірено
правильність розрахунку Позивача в
частині трьох відсотків річних та
встановлено, що стягненню підлягає
сума 2235,55 грн., оскільки позивачем
невірно визначена кількість днів
прострочення, на які нараховується 3%
річних, так як позивач помилково вважає
день здійснення оплати Відповідачем
днем прострочки виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі без
врахування оплаченої суми. В частині
стягнення 11,71 грн. суд відмовляє.

Щодо вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
витрат в розмірі 825,47 грн. суд зазначає
наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися
відповідно до приписів Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» та листа Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
62-97р.

Так, Інформаційним листом Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» передбачено,
що сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція).

При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу.

Такі ж самі рекомендації щодо
розрахунку індексу інфляції містяться
й в листі Верховного Суду України
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №
62-97р.

Як вбачається з розрахунку
Позивача, останнім не враховано
вказівки вищезазначених листів, а тому
невірно здійснений розрахунок.

Судом за допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» та з урахуванням
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012, здійснено
перерахунок індексу інфляції, яка
становить 713,75 грн. та яка підлягає
задоволенню. В решті задоволення
позовних вимог в цій частині суд
відмовляє.

Крім того, п. 7.2 договору сторони
домовились, що за прострочення оплати
понад 30 (тридцять) днів покупець
додатково сплачує штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Судом перевірено та встановлено, що
позивач розрахунок штрафу виконав
вірно, у зв'язку з чим вимога про
стягнення штрафу в розмірі 9219,52 грн.
задовольняється в повному обсязі.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі викладеного та враховуючи,
що відповідачем не надано жодних
спростувань щодо позовних вимог, суд
вважає вимоги позивача такими, що
підлягають частковому задоволенню:
основний борг в розмірі 53287,78 грн., пеня
в сумі 3607,67 грн., 3 % річних в сумі 2235,55
грн., штраф в розмірі 9219,52 грн. та 713,75
грн. інфляційних збитків. В решті
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК
України судовий збір стягується з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріхівтепломережа",
70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул.
Ленінградських курсантів, 62а
(ідентифікаційний код юридичної особи
13622447) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія" "Нафтогаз
України", 01001 м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код
юридичної особи 20077720) основний борг в
сумі 53287 (п'ятдесят три тисячі двісті
вісімдесят сім) грн. 78 коп., 3 річних в
сумі 2235 (дві тисячі двісті тридцять
п'ять) грн. 55 коп., інфляційні витрати в
розмірі 713 (сімсот тринадцять) грн. 75
коп., штраф в сумі 9219 (дев'ять тисяч
двісті дев'ятнадцять) грн. 52 коп., пеню в
сумі 3607 (три тисячі шістсот сім) грн. 67
коп. та 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. судового збору.
Видати наказ.

В решті позовний вимог -
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для подання
апеляційної скарги з моменту
оформлення та підписання повного
тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано,
згідно із вимогами ст. 84 ГПК України
22.04.2014 р.

Суддя
О.А. Топчій