ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2014 р.
Справа №917/97/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санаторій "Псьол",
вул. Ж. Революції, 76, смт. Велика
Багачка, Полтавська область, 38300

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто-Нота", вул.
Островського, 55, м. Полтава, 36014

про визнання недійсним договору № 3/26 -
09 від 26.03.2009 р.

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Баранова В.І., довіреність
№ 29 від 11.02.2014 р.

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення у
відповідності до вимог ст. 85 ГПК
України.

Суть спору: Розглядається позовна
заява про визнання недійсним договору
№ 3/26-09 від 26.03.2009 р.

Ухвалою суду від 27.01.2014 р. позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Санаторій "Псьол"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.02.2014 р. розгляд
справи відкладено для подання
позивачем Витягу щодо включення
відповідача до Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних осіб -
підприємців.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та наполягав на його
задоволенні.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, відзив на позовну заяву не
надав. Ухвали про порушення
провадження у справі та про
відкладення розгляду справи, надіслані
на адресу відповідача: вул.
Островського, 55 м. Полтава, 36014,
повернулися до суду з відміткою
поштового відділення про те, що
організація вибула.

Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, наданого позивачем
на виконання вимог ухвали суду,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авто - Нота"
зареєстровано як юридична особа за
адресою: вул. Островського, буд. 55, м.
Полтава, 36014 (а. с. 62).

Зазначена адреса співпадає з адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК
України, в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеному в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Отже, відповідач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав
людини та основних свобод,
ратифікованої Законом від 17.07.97 р.
гарантує кожній фізичній або юридичній
особі право на розгляд судом упродовж
розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення
спору доказів наявних в матеріалах
справи достатньо, і господарський суд
повідомив належним чином позивача та
відповідача про час, дату і місце
проведення судового засідання, а
неявка відповідача не перешкоджає
розгляду справи по суті, тому справа
розглядається за наявними матеріалами
на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача суд
встановив:

Між Відкритим акціонерним товариством
санаторій "Псьол" та ТОВ "Авто - Нота"
(відповідачем) укладений договір № 3/26-09
від 26 березня 2009 року (а. с. 7 - 9).

Як вбачається з матеріалів справи,
відкрите акціонерне товариство
"Санаторій "Псьол" перетворено у
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Санаторій "Псьол", що
підтверджено п. 1.1 Статуту Товариства з
обмеженою відповідальністю "Санаторій
"Псьол", затвердженого протоколом № 1
від 22.03.2011р. (а. с. 39 - 41).

Державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено державним
реєстратором 28.03.2011 р., про що свідчить
відмітка на Статуті.

Згідно з п. 1.2 Статуту ТОВ "Санаторій
"Псьол" вказане товариство є
правонаступником прав та обов'язків
Відкритого акціонерного товариства
"Санаторій "Псьол".

Відповідно до положень вказаного
договору Замовник доручив, а
Виконавець прийняв виконання
зобов'язань по інформаційному
обслуговуванню Замовника в області
його господарських інтересів і
діяльності на умовах, визначних цим
договором.

Підпунктом 2.1.1 договору визначено, що
виконавець зобов'язався за завданням
Замовника надати останньому
інформаційні послуги з дослідження
ринку оптових постачальників і
споживачів послуг, вказаних
Замовником.

Метою інформаційного дослідження є
виявлення потенційних постійних
велико-оптових постачальників і
споживачів послуг, визначених
Замовником, у відповідності з його
Статутною діяльністю на споживчому
ринку України і країн "ближнього"
зарубіжжя.

Перелік інформаційних послуг
визначено підпунктом 2.1.2 Договору, а
саме: щодо можливості і перспективи
ведення комерційних операцій в межах
статутної діяльності Замовника з
придбання і продажу послуг на
санаторно-курортне лікування оптом в
регіоні; визначення на ринку
конкурентів, що діють і тих, що є
потенційними; загальна характеристика
умов роботи конкурентів -
постачальників (аналіз матеріальної
бази, форма власності, наявність
агентської мережі та операторів і ін.);
загальна характеристика обсягів
послуг постачальників
санаторно-курортного лікування (об'єм
пропозиції, якість, ціни, сервіс,
розрахунки і ін.); розрахунок цін,
відомості про їх динаміку за останніх
півроку і прогноз зміни оптових цін на
один рік вперед; міра розвитку ринкової
інфраструктури (транспорт, склади,
мережі, зв'язки і ін.); ступінь розвитку
комерційної інфраструктури (біржі,
оптові торги, аукціони, посередники);
відомості про потенційних
постачальників - конкурентів;
можливість, доцільність і ефективність
проведення рекламних кампаній; прогноз
стану кон'юнктури на найближчі 12
місяців.

Відповідно до пункту 2.2 договору
послуги, перераховані в пункті 2.1.
договору, виконуються Виконавцем і
надаються Замовникові у формі усних
або письмових довідок або висновків в
терміни, що погоджуються, залежно від
складності поставлених питань,
наявності необхідних вихідних даних,
потреби проведення додаткових
досліджень і інших обставин
об'єктивного характеру.

На підставі отриманої в ході
дослідження інформації Виконавець в
строк до 30 березня 2010 року надає
Замовникові звіти про результати
інформаційного дослідження.

Сума договору визначається виходячи з
вартості наданих послуг (виконаних
робіт) протягом періоду дії даного
договору і узгоджується щоразу актами
виконаних робіт (пункт 3.1 договору).
Оплата за виконання послуг
здійснюється відповідно до акту
прийому - передачі виконаних робіт і на
підставі рахунку, що виставляється.

Як вбачається з матеріалів справи,
прийняття робіт за договором № 3/26-09 від
26 березня 2009 року оформлювалось Актами
здачі - прийняття робіт (надання
послуг), які є ідентичними за змістом та
складені про те, що Виконавець здає, а
Замовник приймає виконані
інформаційні послуги з питань ринку
товарів і послуг, що необхідні
Замовнику. Цими актами також
визначалась вартість виконаних робіт
та наданих послуг.

Також, сторонами договору складено
додатки до Актів здачі-прийняття робіт,
які містять перелік виконаних робіт (а.
с. 29 - 34).

У вказаних актах та додатках до них
сторони договору підтвердили, що
виконавець надав, а замовник прийняв
виконані роботи та надані послуги,
претензій щодо якості робіт чи послуг у
Замовника до Виконавця не має.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Авто-Нота" на виконання договору
№ 3/26-09 від 26.03.2009 р. надавались ВАТ
"Санаторій "Псьол" податкові накладні, в
графі "номенклатура поставки послуг
продавця" яких визначено, що оплата
здійснюється за інформаційні послуги з
питань збуту товарів і послуг (а. с. 11, 13,
15, 17, 19, 21, 23, 25, 27).

На підтвердження факту оплати наданих
послуг ТОВ "Авто - Нота" видані ВАТ
"Санаторій "Псьол" податкові накладні
від 28.09.2009 р., від 30.07.2009 р. № 115, від 30.07.2009
р. № 116, від 02.07.2009 р. № 106, № 108 від 06.07.2009
р., № 111 від 09.07.2009 р., № 113 від 14.07.2009 р., №
114 від 14.07.2009 р., № 119 від 26.08.2009 р.,
платіжні доручення від 13.10.2009 р. № 1074 на
суму 22 500,00 грн, № 1007 від 01.10.2009 р. на суму
32 400,00 грн, № 1006 від 01.10 2009 р. на суму 31
800,00 грн., № 980 від 24.09.2009 р. на суму 35 000,00
грн, № 979 від 24.09.2009 р. на суму 35 040,00 грн,
№ 929 від 14.09.2009 р. на суму 38 100,00 грн (а. с.
11 - 37).

Позивач просить суд визнати вказаний
договір недійсним, посилаючись на те,
що при укладенні цього договору його
сторони не мали на меті реального
отримання зазначених у ньому
результатів, з огляду на те, що жодного
письмового доказу на підтвердження
реального виконання зазначених у
договорі послуг відповідачем не
надано, отже договір є фіктивним.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також його моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Як роз'яснив Пленум у п. 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

У п. 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" визначено, що у разі коли на
виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний. Саме лише
невчинення сторонами тих чи інших дій
на виконання правочину не означає його
фіктивності. Визнання фіктивного
правочину недійсним потребує
встановлення господарським судом
умислу його сторін. У розгляді
відповідних справ суд має враховувати,
що ознака фіктивності має бути
притаманна діям усіх сторін правочину.
Якщо хоча б одна з них намагалася
досягти правового результату, то даний
правочин не може визнаватися
фіктивним. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що всі учасники правочину не
мали наміру створити правові наслідки
на момент його вчинення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Позивачем не надано суду жодних
доказів, які б свідчили про умисел ВАТ
"Санаторій "Псьол" та ТОВ "Авто-Нота" на
укладення фіктивного правочину.

Натомість, як свідчать надані
позивачем докази, протягом дії
договору його сторони підписали акти
прийому-передачі виконаних робіт та
наданих послуг та додатки до них,
позивач проводив оплату наданих
позивачем послуг, що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
(а. с. 35 - 37).

Посилання позивача на те, що фактично
послуги не надавалися не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності.

В даному випадку факт надання ТОВ "Авто
- Нота" послуг підтверджено,
підписаними сторонами договору, актами
приймання-передачі виконаних робіт.

Посилання позивача на те, що
відповідачем не надано доказів на
підтвердження реального виконання
зазначених у договорі послуг, не є само
по собі підставою для визнання
договору фіктивним, оскільки саме лише
невчинення сторонами тих чи інших дій
на виконання правочину не означає його
фіктивності.

Доказів звернення до відповідача з
претензіями щодо ненадання послуг,
доказів звернення до відповідача з
позовом про стягнення безпідставно
одержаних коштів чи відповідного
рішення суду позивач суду не надав.

На даний час позивачем не надано суду
вироку у кримінальній справі, який би
встановлював умисел сторін даного
спору на укладення фіктивного
правочину, чи інших доказів наявності
умислу у сторін договору на укладення
фіктивного правочину; не надано жодних
доказів, що спірний договір вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Отже, позивачем не доведено факту
фіктивності спірного договору, тому
відсутні підстави для визнання його
недійсним.

З огляду на викладене, позов
задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено: 25.03.2014 р.

Суддя
Сірош Д.М.