ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
УХВАЛА

03 квітня 2014 року
Справа № 915/275/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Олейняш Е.М. при
секретарі судового засідання Д'яченко
К.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс", вул.
Віскозна, 17, корп. 93-а, м. Київ, 02094

адреса для листування: вул. С. Хохлових,
8/а, каб. 304, м. Київ, 04119

до відповідача Комунального
підприємства ГДМБ (Госпрозрахункова
дільниця механізації будівництва), вул.
2 Слобідська, буд. 140, м. Миколаїв, 54042

про стягнення заборгованості за
договором поставки № 13-0102/66543 від 01.02.2013
року в сумі 86 087, 59 грн., в тому числі: 80
258, 79 грн. - основного боргу; 4 392, 13 грн. -
пені; 1 013, 57 грн. - 3% річних; 423, 10 грн. -
інфляційних.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовними
вимогами до відповідача Комунального
підприємства ГДМБ (Госпрозрахункова
дільниця механізації будівництва) про
стягнення заборгованості за договором
поставки № 13-0102/66543 від 01.02.2013 року в
сумі 86 087, 59 грн., в тому числі: 80 258, 79 грн.
- основного боргу; 4 392, 13 грн. - пені; 1
013, 57 грн. - 3% річних; 423, 10 грн. -
інфляційних.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 05.03.2014 року
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі, розгляд
справи в судовому засіданні призначено
на 18.03.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 18.03.2014 року
розгляд справи було відкладено на
03.04.2014 року.

Сторони явку повноважних
представників у судові засідання 18.03.14
року та 03.04.2014 року не забезпечили, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать наявні у матеріалах справи
рекомендовані поштові повідомлення
(арк. справи 53-55; 64-66).

Вимоги ухвал суду від 05.03.2014 року та
18.03.2014 року сторонами не виконано.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року, з
останніми змінами і доповненнями від
17.12.2013 року особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Суд дійшов висновку про вчинення усіх
необхідних дій щодо повідомлення
сторін по дату, час та місце судових
засідань.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

При цьому, судом також враховано, що
відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, з
останніми змінами та доповненнями від
17.12.2013 року у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї
з них справа може бути розглянута без
їх участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

14.03.14 року на адресу господарського
суду Миколаївської області від
позивача надійшла заява про відмову
від позову та припинення провадження у
справі, в якій позивач повідомляє суд
про сплату відповідачем суми основного
боргу та просить суд прийняти відмову
від позовної заяви про стягнення
штрафних санкцій і пені з Комунального
підприємства ГДМБ на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс", а також
повернути з Державного бюджету
сплачену суму судового збору (арк.
справи 48).

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 18.03.2014 року
позивача було зобов'язано подати суду
довіреність, яка підтверджує
повноваження ОСОБА_5 на підписання
заяви про відмову від позову; докази
сплати боргу відповідачем; докази,
витребувані судом згідно ухвали суду
від 05.03.14 року.

27.03.14 року на адресу господарського
суду Миколаївської області від
позивача надійшла заява про відмову
від позову та припинення провадження у
справі, в якій позивач повідомляє суд
про сплату відповідачем суми основного
боргу та просить суд прийняти відмову
від позовної заяви про стягнення
штрафних санкцій і пені з Комунального
підприємства ГДМБ на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс", а також
повернути з Державного бюджету
сплачену суму судового збору (арк.
справи 56). На виконання вимог ухвали
суду від 18.03.14 року позивачем подано
суду засвідчену копію довіреності та
копію банківської виписки (арк. справи
57-63).

Розглянувши подану заяву про відмову
від позову та припинення провадження у
справі, а також матеріали справи,
дослідивши та оцінивши усі подані у
справу докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд встановив наступне.

Заява про відмову від позову та
припинення провадження у справі
мотивована тим, що до розгляду справи №
915/275/14 по суті відповідачем добровільно
був сплачений загальний борг. Крім
того, зазначено, що позивач
відмовляється від позовної заяви в
частині стягнення штрафних санкцій та
пені (арк. справи 56-63).

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 03.04.2014 року
було прийнято відмову позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" від
позову в частині стягнення з
відповідача Комунального підприємства
ГДМБ (Госпрозрахункова дільниця
механізації будівництва): 4 392, 13 грн.
(чотири тисячі триста дев'яносто дві
грн. 13 коп.) - пені; 1 013, 57 грн. (одна
тисяча тринадцять грн. 57 коп.) - 3% річних;
423, 10 грн. (чотириста двадцять три грн. 10
коп.) - інфляційних. Припинено
провадження у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" до
відповідача Комунального підприємства
ГДМБ (Госпрозрахункова дільниця
механізації будівництва) в частині
стягнення 4 392, 13 грн. - пені; 1 013, 57 грн. -
3% річних; 423, 10 грн. - інфляційних втрат
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України у
зв'язку з відмовою позивача від позову
в частині.

При цьому, судом враховано наступне.

Позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між сторонами у справі
Договорі поставки № 13-0102/66543 від 01
лютого 2013 року (далі-Договір),
відповідно до умов якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс» (далі - постачальник)
зобов'язується у 2013 році поставити
Комунальному підприємству
«Госпрозрахункова дільниця
механізації будівництва» (далі -
покупець) електротовари, а Комунальне
підприємство «Госпрозрахункова
дільниця механізації будівництва» -
прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1
Договору) (арк. справи 9-12).

Договір підписано та скріплено
печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між
сторонами на підставі Договору виникли
зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Умовами Договору сторони передбачили
наступне.

Відповідно до п. 1.2 Договору
номенклатура, асортимент товару,
одиниця виміру, його кількість, ціна,
загальна сума закупівлі зазначаються в
рахунку-фактурі.

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата за
товар здійснюється у безготівковому
порядку шляхом перерахування покупцем
коштів на поточний рахунок
постачальника.

Відповідно до п. 4.2 Договору розрахунки
по договору здійснюються після
прийняття товару у власність покупця,
що підтверджується видатковою
накладною, в якій зазначено
номенклатуру (асортимент), кількість і
ціна товару, який перейшов у власність
покупця, та загальна сума до сплати.

Відповідно до п. 4.3 Договору для оплати
поставленого товару постачальник
надає покупцю рахунок-фактуру, що
містить номенклатуру (асортимент), ціну
на товар та загальну суму для оплати.

Відповідно до п. 4.4 Договору розрахунки
за поставлений товар здійснюються на
умовах відстрочки платежу протягом 30
календарних днів з дня поставки, днем
поставки вважається дата видаткової
накладної.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору покупець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлений
товар.

Відповідно до п. 10.1 Договору строк дії
договору з моменту підписання до 31.12.13
року водночас до повного виконання
сторонами своїх зобов'язнь.

Предметом спору є вимога про стягнення
основного боргу в розмірі 80 258, 79 грн. за
неоплату поставленого товару, а також
вимога про стягнення 4 392, 13 грн. - пені; 1
013, 57 грн. - 3% річних; 423, 10 грн. -
інфляційних втрат, нарахованих
позивачем за порушення грошового
зобов'язання (прострочку за оплату
поставленого товару).

Як вказано вище, ухвалою суду від 03.04.14
року судом прийнято відмову позивача
від позову в частині та припинено
провадження у справі в частині
стягнення штрафних санкцій та пені.

Отже, судом розглядається вимога в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 80 258, 79 грн.

В заявах про відмову від позову та
припинення провадження у справі від
14.03.14 року та від 27.03.2014 року позивач,
зокрема, повідомив суд про те, що до
розгляду справи № 915/275/14 по суті
відповідачем добровільно був
сплачений загальний борг (арк. справи 48,
56).

Вирішуючи спір по суті, судом враховано
наступне.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів
можуть складатися зведені облікові
документи.

Як вказано вище, позивачем заявлено до
стягнення 80 258, 79 грн. - основного боргу
за неоплату поставленого згідно
Договору товару.

До матеріалів справи як на
підтвердження факту поставки товару
позивачем подано копії довіреностей на
отримання товарно-матеріальних
цінностей (арк. справи 14, 16, 18), а також
видаткові накладні на загальну суму 86
705, 52 грн., а саме:

- видаткова накладна № 1267 від 14.08.2013
року на загальну суму 32 546, 33 грн. з ПДВ
(арк. справи 13);

- видаткова накладна № 1318 від 22.08.2013
року на загальну суму 27 819, 19 грн. з ПДВ
(арк. справи 15);

- видаткова накладна № 1321 від 22.08.2013
року на загальну суму 26 340, 00 грн. з ПДВ
(арк. справи 17).

Натомість, в якості доказів на
підтвердження оплати за поставлений
товар, позивачем подано суду копії
банківських виписок, з яких вбачається,
що за період з 01.08.13 року по 15.01.14 року
проведено оплату в розмірі 195 314, 94 грн.
(арк. справи 19-31).

Відповідно до поданого позивачем Акту
звірки взаємних розрахунків за період
з 01.02.2013 року по 05.02.14 року
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 80 285, 79 грн. При
цьому, судом враховано, що Акт звірки
взаємних розрахунків підписано та
скріплено печаткою лише самого
позивача (арк. справи 33-34).

Крім того, в позовній заяві позивачем
зазначено про поставку товару на
загальну суму 916 111, 11 грн., однак жодних
доказів на підтвердження вказаного
факту суду не подано.

Отже, в розрахунках позивача наявні
неузгодженості, які полягають в тому,
що до стягнення заявлена сума боргу в
розмірі 80 258, 79 грн., натомість в Акті
звірки - 80 285, 79 грн., а оплата згідно
банківських виписок проведена в
розмірі, що перевищує суму товару,
підтверджену відповідними доказами.

Враховуючи викладене, судом при
підготовці справи до розгляду ухвалою
господарського суду Миколаївської
області від 05.03.14 року зобов'язано
позивача надати суду:

- докази направлення копії позовної
заяви з додаткам на адресу відповідача,
а саме оригінал поштового чеку та опису
вкладення у цінний лист, на які
міститься посилання в позовній заяві;

- докази поставки товару за весь період
дії договору;

- докази оплати товару за весь період
дії договору;

- копії виставлених рахунків.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 18.03.14 року
зобов'язано позивача надати суду:

- довіреність, яка підтверджує
повноваження ОСОБА_5 на підписання
заяви про відмову від позову;

- докази сплати боргу відповідачем;

- докази, витребувані судом згідно
ухвали суду від 05.03.14 року.

Вимог ухвал господарського суду
Миколаївської області від 05.03.14 року та
від 18.04.14 року позивачем не виконано,
неможливості виконання вимог суду чи
наявності поважних причин
неможливості виконання вимог суду
позивачем не повідомлено.

При цьому, судом враховано, що
позивачем на виконання вимог суду
подано докази оплати товару за період
15.01.14 року по 06.03.14 року, а саме: як
вбачається з банківських виписок
відповідачем проведено оплату за товар
згідно наступних платіжних доручень:

- 15 000 грн. згідно платіжного доручення
від 15.01.14 року, яке враховано в позовній
заяві (арк. справи 58, 62);

- 5 000 грн. згідно платіжного доручення
від 21.02.14 року та 10 000 грн. згідно
платіжного доручення від 27.02.14 року, які
не враховані в позові, який було подано
до суду 03.03.14 року (арк. справи 60, 63);

- 65 285, 79 грн. згідно платіжного
доручення від 06.03.14 року, тобто після
порушення провадження у справі (арк.
справи 59).

Натомість, в усіх вищевказаних
банківських виписках в призначенні
платежу зазначено "оплата
заборгованості за електроматеріали
згідно рахунків за 2013 рік".

Суду не подано рахунків, які
виставлялись відповідачу позивачем
саме на виконання умов Договору, який є
підставою позову, доказів поставки
товару за весь період дії Договору
(видаткові накладні), доказів оплати
товару за весь період дії Договору.
Відтак, суд не в змозі встановити та
належним чином перевірити як факт
поставки товару, так і факт оплати. Як
наслідок, неможливо встановити суму
боргу, яка існувала на момент звернення
до суду із позовом. Оскільки, вирішуючи
спір по суті, в тому числі і припиняючи
провадження у справі, суд відповідно до
ст. 43 ГПК України зобов'язаний
перевірити докази на підтвердження
вимог і заперечень сторін, в тому числі
з проведенням розрахунку, а матеріали
справи містять суперечності в сумах
(розрахунках), суд дійшов висновку про
наявність підстав для залишення позову
в частині стягнення основного боргу
без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
неподання позивачем витребуваних
судом документів без поважних причин
або нез'явлення представника позивача
у судове засідання на виклик суду
незалежно від причин є підставами для
залишення позову без розгляду.

Таким чином, наведена норма встановлює
дві окремі та самодостатні підстави
для залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 4.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з останніми змінами
від 17.12.2013 року при вирішенні питання
щодо залишення позову без розгляду
(стаття 81 ГПК) господарським судам
слід мати на увазі, що застосування
пункту 5 частини першої цієї статті
можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються
витребуваними, тільки якщо про це
зазначено у відповідному
процесуальному документі або, в разі
оголошення перерви в судовому
засіданні, - в протоколі такого
засідання;

- витребувані документи чи явка
представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто
за їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи,
витребувані судом при підготовці
справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в
порядку статті 38 названого Кодексу, чи
не направив свого представника в
засідання господарського суду без
поважних причин. Отже, перш ніж
залишити позов без розгляду
господарський суд зобов'язаний
з'ясувати причини невиконання його
вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх
поважність.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про неможливість
розгляду даної справи за наявними
матеріалами з огляду на наступне.

Як вказано вище, ухвалами
господарського суду Миколаївської
області від 05.03.2014 року та від 18.03.14 року
позивача було зобов'язано подати суду:
докази направлення копії позовної
заяви з додаткам на адресу відповідача,
а саме оригінал поштового чеку та опису
вкладення у цінний лист, на які
міститься посилання в позовній заяві;
докази поставки товару за весь період
дії договору; докази оплати товару за
весь період дії договору; копії
виставлених рахунків.

Вимоги ухвал суду не виконано,
витребувані документи суду не подано,
що перешкоджає розгляду справи.

Відтак, позивачем не подано суду
витребуваних згідно ухвали суду
доказів, які б підтверджували
викладені в позовній заяві обставини,
зокрема, доказів, що підтверджують
фактичну поставку товару відповідачу
за весь період дії договору та докази
оплати товару. Вказані докази мають
істотне значення для встановлення
обставин справи та їх належної
правової оцінки у світлі заявлених
вимог, оскільки їх відсутність
позбавляє суд можливості встановити
наявність порушеного права позивача.

Визначеність документів,
потрібних для вирішення заявленого
позову, підтверджена змістом ухвали
суду. Неподання витребуваних судом
доказів перешкоджає вирішенню спору
по суті, враховуючи наступне.

Предметом спору у даній справі є
вимога про стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№ 13-0102/66543 від 01.02.2013 року. Підставою
позову є обставини щодо невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань з оплати товару згідно
Договору поставки № 13-0102/66543 від 01.02.2013
року. Позивачем в порушення ст. 33, 34 ГПК
України та Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" не подано суду доказів
(первинних документів), з яких би суд
міг змогу встановити розмір наявної
заборгованості, а також факт
проведення оплати саме на виконання
умов Договору, який є підставою позову.
В поданих суду банківських виписках
відсутні будь-які вказівки щодо оплати
за товар саме на підставі Договору,
крім того, в суду відсутня будь-яка
інформація щодо наявності/відсутності
між сторонами інших зобов'язальних
відносин (договорів тощо). Матеріали
справи, як вказано вище, унеможливлюють
перевірку розрахунків, оскільки
містять суперечності.

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку про неможливість
розгляду даної справи по суті.

Судом вчинено усі необхідні дії з
метою отримання доказів, необхідних
для вирішення спору. Вимоги ухвал суду
не виконано, причини невиконання суду
не повідомлені.

Враховуючи неможливість
встановлення відповідних обставин за
допомогою інших засобів доказування,
заявлений позов підлягає залишенню без
розгляду у зв'язку із наявністю всіх
умов, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ГПК України
про залишення позову без розгляду
виноситься ухвала, в якій можуть бути
вирішені питання про розподіл між
сторонами господарських витрат, про
повернення судового збору з бюджету, а
також про стягнення штрафів,
передбачених у пунктах 4 і 5 частини
другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ГПК України
розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір"
визначає правові засади справляння
судового збору, платників, об'єкти та
розміри ставок судового збору, порядок
сплати, звільнення від сплати та
повернення судового збору.

Стаття 7 Закону України "Про
судовий збір" встановлює випадки
повернення судового збору. Відповідно
до ч. 1 ст. 7 Закону сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі: 1) зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом; 2) повернення
заяви або скарги; 3) відмови у відкритті
провадження у справі; 4) залишення
заяви або скарги без розгляду (крім
випадків, якщо такі заяви або скарги
залишені без розгляду у зв'язку з
повторним неприбуттям позивача або за
його клопотанням); 5) закриття
провадження у справі.

Відповідно до п. 5-5.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
29.05.2013 року, з останніми змінами від
17.12.2013 року, статтею 7 Закону
врегульовано загальні питання
повернення сплачених сум судового
збору з підстав, які визначено цією
статтею і перелік яких є вичерпним.

Пунктом 4.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з останніми змінами
та доповненнями від 17.12.2013 року
встановлено, що у вирішенні питань
розподілу судових витрат необхідно
мати на увазі, що за змістом пункту 4
частини першої статті 7 Закону України
"Про судовий збір" залишення позову без
розгляду тягне за собою повернення
сплачених сум судового збору (за
винятком випадку, коли позов залишено
без розгляду в зв'язку з повторною
неявкою представника позивача на
виклик у засідання господарського
суду, якщо таке нез'явлення
перешкоджало вирішенню спору).

Як вбачається з поданого до
позовної заяви платіжного доручення №
24405 від 17.02.2014 року позивачем при
зверненні до суду із позовом сплачено
суму судового збору в розмірі 1 827, 00 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.
00 коп.) (арк. справи 8). Ухвалою суду від
03.04.14 року у зв'язку з прийняттям судом
відмови позивача від позову в частині
штрафних санкцій та пені та припинення
провадження у справі в частині, судом
було залишено за позивачем суму
судового збору в розмірі 123, 69 грн.
Оскільки підставою для залишення
позову без розгляду в спірному випадку
є неподання позивачем витребуваних
господарським судом доказів,
необхідних для вирішення спору, суд
дійшов висновку про наявність підстав
для повернення позивачу Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" з Державного бюджету
України 1 703, 31 грн. (1 827, 00 грн. - 123, 69 грн.)
- витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 124 Конституції
України, Законом України "Про судовий
збір", ст. 44, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

залишити без розгляду позов Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" () до
відповідача Комунального підприємства
ГДМБ (Госпрозрахункова дільниця
механізації будівництва) () про стягнення заборгованості за
договором поставки № 13-0102/66543 від 01.02.2013
року в частині стягнення 80 258, 79 грн. -
основного боргу.

Повернути позивачу Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс", вул. Віскозна, 17, корп. 93-а,
м. Київ, 02094, адреса для листування: вул.
С. Хохлових, 8/а, каб. 304, м. Київ, 04119 () з Державного бюджету
України судовий збір, сплачений згідно
платіжного доручення № 24405 від 17.02.2014
року, оригінал якого знаходиться у
матеріалах справи № 915/275/14 в розмірі 1
703, 31 грн. (одна тисяча сімсот три грн. 31
коп.) у зв'язку із залишенням позову без
розгляду, про що видати ухвалу після
набрання чинності даною ухвалою суду.

Ухвала може бути оскаржена відповідно
до ст. 81, 92-95, ст. 106 ГПК України.

Суддя Е.М. Олейняш