м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4285/14 09.04.14
За позовом Заступника прокурора м.
Чернігова в інтересах держав в особі
Управління державної
служби охорони при Управлінні
Міністерства внутрішніх
справ України в Чернігвській області
До Державного геофізичного
підприємства «Укргеофізика»
Про стягнення 53 600 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Представники сторін:
Від прокуратури: Греськів І.І. -
посвід. №002668 від 05.09.2012р.
Від позивача: Лутченко К.К. -по
дов. №16/1-2-80 від 15.01.2014р.
Від відповідача: Луценко С.В. - по
дов. №14/98 від 09.12.2013р.
Обставини справи
На розгляд Господарського суду міста
Києва переданий позов Заступника
прокурора м. Чернігова в інтересах
держав в особі Управління державної
служби охорони при Управлінні
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігвській області про стягнення
з Державного геофізичного
підприємства «Укргеофізика» 53 600 грн.
заборгованості за договором №108/1621 на
охорону об»єкта Ніжинської експедиції
з геофізичних досліджень в
свердловинах Державного геофізичного
підприємства «Укрегофізика» постами
фізичної охорони Державної служби
охорони при Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігвській області.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/4285/14 та призначено справу до
розгляду на 09.04.2014.
07.04.2014р. від прокуратури до суду
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог. Відповідно до даної
заявпи прокуратура просить стяогунтиз
відповідача 71 000 грн. заборгованості
за період з грудгя 2013 року по лютий 2014
Передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
З урахуванням викладеного заява
прокуратури про збільшення розміру
позовних вимог приймається судом.
Представники прокуратри та позивача в
судовому засіданні позовні вимоги в
сумі 71 000 грн. підтримали в повному
Відповідач в наданому суду письмовому
відзиві та представник в судовому
засіданні 09.04.2014 позовні вимоги визнав
повністю та просив розстрочити
виконання рішення на 3 місяці рівними
частинами. Заява про розстрочку
мотивована тяжким фінансовим станом
відповідача та зменшенням
фінансування відповідача протягоми 2010
В судовому засіданні 09.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

24.12.2012 між Управлінням Державної служби
охорони при УМВС України в
Чернігівській області (охорона) та
Державним геофізичним підприємством
"Укгеофізика" (замовник) було укладено
договір про охорону об'єкта постами
фізичної охорони № 108/1621 (далі -
договір).

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач
передає, а охорона приймає на себе
обов»язки по здійсненню заходів,
спрямовані на забезпечення
схоронності цілісного майна замовника
на об»єкті, вказаного в дислокації
(додаток №1 до договору) і позначений у
плаін - схемі (далі -дислокація) об»єкта,
з метою відверення безпосередніх
посягань на нього, припинення
несанкціонованого доступу сторонніх
осіб до майна на об»єкті, збереженняґ
його фізичного стану і забезпечення
здійснення замовником всіх належних
йому повноважень щодо майна.

Спір виник в зв'язку з тим, що прокурор
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони за грудень 2013 року та січень -
лютий 2014року, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість в
розмірі 71 000 грн.

Оцінюючи подані прокуратурою та
позивачем докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до п. 3.1. договору ціна
послуг охорони за цим договором є
договірною і зазначається сторонами у
розрахунку та протоколу узгодження
договірної ціни (додатки №№ 2, 3 до
договору).

Згідно додатку № 2 до договору
(протокол узгодження договірної ціни)
договірна ціна за здійснення заходів
охорони по договору становить 25,00 грн.
за годину роботи одного охоронника
групи охорони об'єктів взводу міліції.

Позивачем подано наступні акти
прийому-здачі виконаних робіт/послуг,
які підписані та скріплені печатками
обох сторін:

№ 108-00009401 за листопад 2013 року на суму 24
000,00 грн.

№108-00010331 за грудень 2013року на суму 24 800
грн.

№ 108-00000325 за січень 2014 року на суму 24 800
грн.

№108-00001257 за лютий 201 4року на суму 22 400
грн.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

За умовами п. 4.1 договору оплата за
надані послуги охорони здійснюється
замовником після підписання акта
прийому - здачі виконаних робіт/послуг
за попередній місяць до 10 числа
наступного місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договорами строк не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем за грудень 2013 року та січень,
лютий 2014 року , яка складає 71 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням існування належних
доказів надання позивачем послуг, суд
дійшов висновку про наявність
передбачених чинним законодавством
правових підстав для стягнення з
відповідача їх вартості в загальному
розмірі 71 000грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Державної служби охорони при
УМВС України в Чернігівській області є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Пунктом 6 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Розглянувши клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення,
заслухавши пояснення представників
проуктатури, позивача та відповідача,
господарський суд не визнає причини, з
яких рішення суду не може бути виконано
у встановлений термін, поважними, а
тому вважає, що клопотання відповідача
про розстрочку виконання рішення
Господарського суду міста Києва №
910/4285/14 від 09.04.2014 на 3 місяці не підлягає
задоволенн з огляду на наступне.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Згідно з пунктом 7.2 Постанови від 17
жовтня 2012 року N 9 Пленуму Вищого
Господарського суду України «Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Суд відзначає, що особа, яка подала
заяву про відстрочку виконання
рішення, повинна довести наявність
обставин, що ускладнюють або роблять
неможливим виконання рішення
господарського суду у даній справі,
тобто тягар доказування покладається
саме на особу, яка подала заяву про
розстрочку виконання рішення.
Доказування повинно здійснюватися за
загальними правилами відповідно до
статей 32, 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору
встановлюються на підставі доказів -
фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34
Господарського процесуального кодексу
України, повинні відповідати, зокрема,
вимогам належності та допустимості.

Судом встановлено, що в обґрунтування
заяви боржник посилається, зокрема, на
те, що останній знаходиться у тяжкому
фінансовому становищі та має низький
рівень платоспроможності.

Між тим, всупереч положенням статті 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, заявник під час вирішення
питання про можливість розстрочки
виконання рішення суду не надав
доказів, які підтверджують тяжкий
фінансовий стан заявника.

Також суд приймає до уваги, що згідно
приписів статті 9 Конституції України,
статті 19 Закону України «Про
міжнародні договори України» і статті 4
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди у процесі
здійснення правосуддя мають за
відповідними правилами керуватися
нормами міжнародних договорів,
ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції,
протоколів до неї та прийняттям
Верховною Радою України Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» господарським судам у
здійсненні судочинства зі справ,
віднесених до їх підвідомчості, слід
застосовувати судові рішення та ухвали
Суду з будь-якої справи, що перебувала в
його провадженні (абз. 3 п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
18.11.2003р. № 01-8/1427 «Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини»).

Cудом встановлено, що згідно з
практикою Європейського суду з прав
людини, «державний орган або інша
юридична особа не може посилатися на
відсутність коштів, щоб не виплачувати
борг, підтверджений судовим рішенням. У
такому випадку не може прийняти
аргумент Уряду, що визначає таку
відсутність як «виняткові обставини»
(див. § 40 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Півень проти
України» від 29.06.2004р.).

При цьому, Європейський суд з прав
людини допускає, що «затримки у
виконанні рішення можуть бути
обґрунтовані за окремих обставин,
проте державні органи не можуть
довільно посилатись на відсутність
коштів як на вибачення за невиплату
боргу за рішенням, а затримки не можуть
бути такими, що зводять нанівець право,
що захищається пунктом 1 статті 6
Конвенції» (див. § 24 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Бакай та інші проти України»
від 09.11.2004р.).

Крім того, відповідно до пункту 10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003 № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" при вирішенні заяв
державного виконавця чи сторони про
відстрочку або розстрочку виконання
рішення, встановлення або зміну
способу й порядку його виконання суду
потрібно мати на увазі, що відповідно
до статті 351 Цивільного процесуального
кодексу України і статті 121
Господарського процесуального кодексу
України їх задоволення можливе лише у
виняткових випадках, які суд визначає
виходячи з особливого характеру
обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення.

З огляду на наведені приписи
вбачається, що відстрочка виконання
судового рішення можлива лише у
виняткових випадках, при наявності
доказів обставин, що ускладнюють або
роблять неможливим виконання рішення
суду.

Тобто, в будь-якому випадку відсутність
коштів, тяжкий фінансовий стан
боржника не є винятковими обставинами,
що ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим та є підставою
для відстрочки або розстрочки
виконання рішення.

Cудовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягає стягненню з
відповідача в додод Державного бюджету
України.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного геофізичного
підприємства "Укргеофізика" (м. Київ,
вул. Софії Петровської, 10, ) на користь Державної служби
охорони при УМВС України в
Чернігівській області (10021, м. Чернігів,
вул. Івана Франка, 4-А. ) 71
000 грн. 00 коп. основного боргу.

Стягнути з Державного геофізичного
підприємства "Укргеофізика" (м. Київ,
вул. Софії Петровської, 10, ) 1 827 грн. 00 коп. судового збору в
доход спеціального фонду Державного
бюджету України, що передбачений для
зарахування судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.04.2014р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.