ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Справа № 910/20718/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого Н.
Волковицької Л. Рогач за участю
представників:прокуратуриБоднарчук
В.М. - прокурор відділу Генеральної
прокуратури України позивачаПопчук
Т.О. - довіреність від 27.12.2013
р.відповідачаЗімін С.В. - довіреність
від 15.03.2014 р.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Приватного підприємства "Колібріс" на
постановувід 06.02.2014 р. Київського
апеляційного господарського судуу
справі№ 910/20718/13 господарського суду
м. Києваза позовомІнспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
м. Києві до Приватного підприємства
"Колібріс"за участюПрокуратури
Святошинського району м.
Києвапрозобов'язання знести
самовільно збудовану двоповерхову
будівлю В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 р. Інспекція державного
архітектурно - будівельного контролю у
м. Києві звернулась до господарського
суду м. Києва з позовом до ПП "Колібріс"
про зобов'язання відповідача знести
самовільно збудовану двоповерхову
будівлю на території фонтану на
перетині вул. Гната Юри та просп. Леся
Курбаса у Святошинському районі м.
Києві за власний рахунок, посилаючись
на частини 1, 7 статті 376 Цивільного
кодексу України, приписи статей 34, 37, 38,
41 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" та статей 4,
10, 11 Закону України "Про архітектурну
діяльність".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Інспекцією в ході проведення перевірки
дотримання відповідачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності було встановлено, що на
замовлення ПП "Колібріс" на території
фонтану на перетині вул. Гната Юри та
просп. Леся Курбаса у Святошинському
районі м. Києві самовільно збудовано
двоповерхову будівлю без затвердженої
у встановленому порядку проектної
документації, без документів, які
надають право на виконання будівельних
робіт, відповідачем не забезпечено
здійснення авторського та технічного
нагляду за будівництвом. При цьому, під
час проведення перевірки директором ПП
"Колібріс" не пред'явлено проектно-
дозвільної документації на
підтвердження законності будівництва,
разом з цим, Інспекцією не видавалось
дозволи та не реєструвались документи
дозвільного характеру, які б надавали
право ПП "Колібріс" виконувати
будівельні роботи за вказаною адресою.

Позивач зазначав, що за результатами
перевірки Інспекцією складено акт від
29.12.2012 р., в якому вказані виявлені під
час проведення перевірки порушення та
винесено припис від 29.12.2012 р. з вимогою в
строк до 29.02.2013 р. усунути порушення
відповідно до вимог чинного
законодавства, які направлені
відповідачу поштою у зв'язку з відмовою
директора підприємства від підпису у
складених документах.

За вчинені правопорушення відносно ПП
"Колібріс" винесені постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
11.01.2013 р. № 04/13, № 05/13, № 06/13, які були
оскаржені до суду, проте, постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.06.2013 р. у
справі № 826/1046/13-а у задоволенні позову
ПП "Калібріс" про визнання
протиправними дій та скасування
зазначених постанов Інспекції
відмовлено.

Крім того, за результатами повторної
перевірки з метою контролю за
виконанням вимог раніше винесеного
припису від 29.12.2012 р., було встановлено,
що порушення ПП "Калібріс" не усунуті,
припис не виконаний. За наслідками
проведення повторної перевірки був
складений акт від 29.08.2013 р. та винесений
припис від 29.08.2013 р. з вимогою усунути
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
шляхом знесення самовільно збудованої
двоповерхової будівлі на території
фонтану на перетині вул. Гната Юри та
просп. Леся Курбаса у Святошинському
районі м. Києві у термін до 30.09.2013 р., а
також винесено постанову про
накладення штрафу за вчинене
правопорушення від 09.09.2013 р. № 980/13.

Позивач зазначав, що в акті перевірки
від 01.10.2013 р. встановлено, що виявлені
при проведенні попередніх перевірок
порушення вимог чинного законодавства
ПП "Колібріс" не усунуті, приписи від
29.12.2012 р. та від 29.08.2013 р. не виконані, що
стало підставою для звернення до суду з
відповідним позовом про зобов'язання
відповідача знести самовільно
збудований об'єкт нерухомості.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 20.11.2013 р. (суддя Підченко Ю.О.)
позовні вимоги задоволені, зобов'язано
ПП "Колібріс" знести самовільно
збудовану двоповерхову будівлю на
території фонтану на перетині вул.
Гната Юри та просп. Леся Курбаса у м.
Києві за власний рахунок.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
дійшов висновку щодо доведеності
позовних вимог, їх обґрунтованості та
відповідності чинному законодавству.

За апеляційною скаргою ПП "Колібріс"
Київський апеляційний господарський
суд (судді: Авдеєв П.В., Куксов В.В.,
Гончаров С.А.), переглянувши рішення
господарського суду м. Києва від 20.11.2013
р. в апеляційному порядку, постановою
від 06.02.2014 р. залишив його без змін з тих
же підстав.

ПП "Колібріс" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить судові рішення
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції
обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги порушенням та неправильним
застосуванням судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статті 376 Цивільного кодексу
України та статті 38 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
вважаючи, що обов'язковою умовою
прийняття припису про знесення
самочинних будівель є неможливість
здійснення перебудови об'єкту
самочинного будівництва або відмова
особи від такої перебудови, проте,
вказані обставини не встановлювались
Інспекцією під час проведення
перевірок та винесенні приписів, а
можливість знесення самочинного
будівництва закон пов'язує саме з цими
обставинами, а не з невиконанням
приписів Інспекції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні прокурора та представників
сторін, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанції під час розгляду
справи, посадовими особами Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у м. Києві у присутності
директора ПП "Колібріс" було проведено
позапланову перевірку дотримання ПП
"Колібріс" вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності будівельних
норм, державних стандартів і правил, в
ході якої встановлено, що на замовлення
ПП "Колібріс" на території фонтану на
перетині вул. Гната Юри та просп. Леся
Курбаса у м. Києві самовільно збудовано
двоповерхову будівлю без затвердженої
у встановленому порядку проектної
документації, чим порушено вимоги
статті 31 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
статті 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність" та без
документів, які надають право на
виконання будівельних робіт, чим
порушено вимоги частини першої статті
34 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Крім того, в ході перевірки
встановлено, що відповідачем, як
замовником будівництва, не забезпечено
здійснення авторського та технічного
нагляду за будівництвом, чим порушено
вимоги статті 11 Закону України "Про
архітектурну діяльність", пункт 2
Порядку здійснення авторського
нагляду під час будівництва об'єкта
архітектури та пункт 2 Порядку
здійснення технічного нагляду під час
будівництва об'єкта архітектури,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2007 № 903.

У період проведення перевірки
директором ПП "Колібріс" не пред'явлено
проектно-дозвільної документації,
підтверджуючої законність будівництва
вказаного об'єкта.

Станом на 29.12.2012 Інспекція не видавала
дозволу та не реєструвала інших
документів дозвільного характеру, які
б давали право на виконання
будівельних робіт за вказаною адресою.
Станом на 25.12.2012 вказана будівля не
експлуатується. Відповідно до вимог
ДБН В.1.2-14-2009 "Загальні принципи
забезпечення надійності та
конструктивності безпеки будівель і
споруд, будівельних конструкцій та
основ", ДБН А.2.2-3-2012 "Склад та зміст
проектної документації на будівництво"
(додаток М), зазначений об'єкт
відноситься до ІІ категорії складності
(клас можливих наслідків від відмови
будівлі - СС-1).

За результатами проведеної перевірки
Інспекцією складено акт від 29.12.2012 р.,
видано припис про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
29.12.2012 р., складено протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 29.12.2012 р. та винесено
постанову № 04/13 про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності від 11.01.2013 р.

Приписом про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
29.12.2012 вимагалось усунути виявлені
правопорушення відповідно до вимог
діючого законодавства в термін до
29.02.2013 р.

Судами також встановлено, що 29.08.2013 р. на
виконання припису від 29.12.2012 р. та на
вимогу прокуратури міста Києва
Інспекцією проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил на
перетині вул. Гната Юри та просп. Леся
Курбаса у м. Києві (двоповерхова
будівля на території фонтану), за
результатами якої встановлено, що
вимоги припису Інспекції від 29.12.2012 р.
не виконано, а саме ПП "Колібріс" не
усунуті виявлені правопорушення
відповідно до вимог діючого
законодавства.

29.08.2013 р. Інспекцією видано припис про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
відповідно до якого у термін до 30.09.2013 р.
вимагалось усунути порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил шляхом
знесення самовільно збудованої
двоповерхової будівлі на території
фонтану на перетині вул. Гната Юри та
просп. Леся Курбаса у місті Києві.
Складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від
29.08.2013 р. та винесено постанову № 380/13
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 09.09.2013 р.

01.10.2013 р. на підставі припису Інспекції
від 29.08.2013 р. та вимоги прокуратури
міста Києва проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм, держаних
стандартів і правил на перетині вул.
Гната Юри та просп. Леся Курбаса у місті
Києві (двоповерхова будівля на
території фонтану), за результатами
якої встановлено, що вимоги припису
Інспекції від 29.08.2013 р. не виконано, а
саме не усунуті виявлені
правопорушення відповідно до вимог
діючого законодавства шляхом знесення
зазначеної двоповерхової споруди, чим
порушено підпункт а пункту 3 частини
четвертої статті 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності".

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у м. Києві про
зобов'язання ПП "Колібріс" знести
самовільно збудовану двоповерхову
будівлю на території фонтану на
перетині вул. Гната Юри та просп. Леся
Курбаса у Святошинському районі м.
Києві за власний рахунок, з посиланням
на частини 1, 7 статті 376 Цивільного
кодексу України, приписи статей 34, 37, 38,
41 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності" та статей 4,
10, 11 Закону України "Про архітектурну
діяльність".

Здійснюючи судовий розгляд справи,
судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що під час проведення
Інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю у м. Києві
перевірок дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності будівельних норм, державних
стандартів і правил ПП "Колібріс", було
встановлено здійснення ПП "Колібріс"
самовільного будівництва на території
фонтану на перетині вул. Гната Юри та
просп. Леся Курбаса у м. Києві
двоповерхової будівлі без
затвердженої у встановленому порядку
проектної документації, без
документів, які надають право на
виконання будівельних робіт, без
забезпечення здійснення авторського
та технічного нагляду за будівництвом,
що вбачається зі складених за
результатами проведених перевірок
актів від 29.12.2012 р., від 29.08.2013 р. та від
01.10.2013 р. та винесених Інспекцією
приписів від 29.12.2012 р. та від 29.08.2013 р.,
які відповідачем не виконані, у зв'язку
з чим суди дійшли висновку про
задоволення позовних вимоги Інспекції
про знесення відповідачем самовільно
збудованої двоповерхової будівлі.

Проте, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що Законом
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" встановлені правові та
організаційні основи містобудівної
діяльності та пунктом 6 статті 7 цього
Закону передбачено, що управління у
сфері містобудівної діяльності
здійснюється шляхом, зокрема, контролю
за дотриманням законодавства у сфері
містобудівної діяльності, вимог
будівельних норм, державних стандартів
і правил, положень містобудівної
документації всіх рівнів, вихідних
даних для проектування об'єктів
містобудування, проектної
документації.

Згідно зі статтею 26 вказаного Закону
передбачено, що забудова територій
здійснюється шляхом розміщення
об'єктів будівництва. Суб'єкти
містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів. Право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки
відповідно до вимог містобудівної
документації.

Відповідно до статті 38 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" у разі виявлення факту
самочинного будівництва об'єкта,
перебудова якого з метою усунення
істотного відхилення від проекту або
усунення порушень законних прав та
інтересів інших осіб, істотного
порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

За рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво.

Відповідно до частини 1 статті 376
Цивільного кодексу України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Частиною 7 статті 376 Цивільного кодексу
України, на яку посилався позивач
звертаючись до суду, передбачено, що у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

За приписами чинного законодавства,
самочинним вважається будівництво
житлового будинку, будівлі, споруди,
іншого нерухомого майна, якщо:

- вони збудовані (будуються) на
земельній ділянці, що не була відведена
особі, яка здійснює будівництво;

- або відведена не для цієї мети;

- або без відповідного документа, який
дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту;

- або з істотним порушенням будівельних
норм і правил.

Самочинним також вважається
будівництво хоча і на підставі проекту,
але за наявності істотних порушень
зазначених норм та правил як у самому
проекті, так і при будівництві, за
наявності рішень спеціально
уповноважених органів про усунення
порушень. Будівництвом об'єкта
нерухомості на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети,
вважається спорудження таких об'єктів
на земельній ділянці, що не віднесена
до земель житлової й громадської
забудови, зокрема, наданій для ведення
городництва, сінокосіння, випасання
худоби тощо, цільове призначення або
вид використання якої не змінено в
установленому законом порядку. Під
наданням земельної ділянки слід
розуміти рішення компетентного органу
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність або надання у
користування, або передачу права
користування земельною ділянкою на
підставі цивільно-правових договорів
із фізичною чи юридичною особою.

Крім того, згідно з частинами 2 та 3
статті 8 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
планування та забудова земельних
ділянок здійснюється їх власниками чи
користувачами в установленому
законодавством порядку. Рішення з
питань планування та забудови
територій приймаються сільськими,
селищними, міськими радами та їх
виконавчими органами, районними,
обласними радами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями в межах визначених
законом повноважень з урахуванням
вимог містобудівної документації.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. У
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

За приписами статті 2 вказаного
Кодексу, господарський суд порушує
справи за позовними заявами, зокрема,
державних та інших органів, які
звертаються до господарського суду у
випадках, передбачених законодавчими
актами України.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК право
на звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
Цивільного кодексу України), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 та стаття 391
Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень статті 38 Закону
"Про регулювання містобудівної
діяльності" право на звернення до суду
з позовом про знесення самочинно
збудованих об'єктів містобудування
належить відповідним інспекціям
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Указом Президента України від 08.04.2011 №
439/2011 затверджено Положення про
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України, підпунктом 18 пункту
5 якого передбачено, що
Держархбудінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань здійснює претензійно-позовну
роботу, звертається до суду з позовами
щодо захисту своїх прав та законних
інтересів, а також інтересів держави з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
контролю у сфері житлово-комунального
господарства.

Позовом у процесуальному сенсі є
звернення до суду з вимогою про захист
своїх прав та інтересів, який
складається з двох елементів: предмету
і підстави позову.

Предметом позову є певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача. Предмет позову
кореспондує зі способами захисту
права. Підстава позову - це факти, які
обґрунтовують вимогу про захист права
чи законного інтересу, до яких входять
юридичні факти, тобто ті, з якими норми
матеріального права пов'язують
виникнення, зміну чи припинення прав та
обов'язків суб'єктів спірного
матеріального правовідношення.

Проте, здійснюючи судовий розгляд
справи судами першої та апеляційної
інстанції спір, виходячи із предмету та
підстав позову, у відповідності до
визначених позивачем правових підстав
для звернення до суду з таким позовом,
розглянутий не був, відповідні
обставини щодо наявності у Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у м. Києві підстав для
звернення до господарського суду з
позовом про знесення відповідачем
збудованої ним будівлі на підставі
статті 376 Цивільного кодексу України,
зокрема, частин 1 та 7 вказаної норми, не
встановлювались.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Оскільки в силу статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, судові рішення у даній справі
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до
господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи судам
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від встановлених
обставин вирішити спір у відповідності
з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3
статті 1119, статтями11110, 11111
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014 р. у
справі № 910/20718/13 та рішення
господарського суду м. Києва від 20.11.2013
р. скасувати, справу направити на новий
розгляд до господарського суду м.
Києва.

Касаційну скаргу задовольнити.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач