ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 р.
Справа №917/419/14

за позовом Полтавської обласної
клінічної інфекційної лікарні, просп.
Першотравневий, 22, м. Полтава, 36011

до Вищого державного навчального
закладу України "Українська медична
стоматологічна академія", вул.
Шевченка, 23, м. Полтава, 36000

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники сторін:

від позивача: Федаш О.В., довіреність №
1Д від 10.01.2014 р.

від відповідача: Панасенко В.С.,
довіреність № 9 від 25.03.2014 р.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення та
повідомлено дату складання повного
рішення у відповідності до вимог ст. 85
ГПК України.

Суть спору: Розглядається позовна
заява про відшкодування 119 294,97 грн
збитків, понесених клінічною
інфекційною лікарнею на оплату
комунальних послуг, спожитих кафедрою
академії.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву проти позову заперечує,
посилаючись на те, що між сторонами
відсутні договірні відносини щодо
оплати комунальних послуг; в акті
фінансової інспекції не встановлена
протиправність поведінки академії у
правовідносинах що стосується
спільної діяльності з лікарнею;
позивачем не підтверджено належними
доказами розміру збитків.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

09 січня 2012 року між Полтавською
обласною клінічною інфекційною
лікарнею (надалі Лікарня) та вищим
державним навчальним закладом України
"Українською медичною стоматологічною
академією" (надалі - Академія) укладено
угоду № 18 про спільну діяльність (а. с. 18
- 21).

Відповідно до п. 1.1. угоди сторони
зобов'язувалися спільно діяти в
організації навчально-наукового і
лікувально-діагностичного процесів з
метою підготовки кадрів для закладів
охорони здоров'я всіх форм власності.

Згідно з п. 2.3 угоди позивач
зобов'язувався закріпити за кафедрами
приміщення.

У п. 3.1 вищевказаної угоди
зазначено, що витрати по забезпеченню
на навчально-виховного та науково -
дослідного процесів здійснюються за
рахунок коштів Академії, а витрати,
пов'язані з утриманням
матеріально-технічної бази - за рахунок
коштів Лікарні.

Проте, як зазначає позивач,
частиною 2 статті 85 Бюджетного кодексу
України від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ та
частиною 2 статті 85, частиною 28 статті 116
Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р.
№ 2456-VI забороняється здійснювати
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі без відповідного бюджетного
призначення, а також планувати та
здійснювати видатки, не віднесені до
місцевих бюджетів.

Крім того, частиною 2 розділу VI
Прикінцеві та перехідні положення
Бюджетного кодексу України від 21.06.2001 р.
№ 2542-ІІІ визначено, що з набранням
чинності цим Кодексом інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечать йому, а в частині 2 статті 4
Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р.
№ 2456-VI вказано, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовується лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цього Кодексу та
закону про Державний бюджет України.

Як вбачається з матеріалів
справи, всього за період спільної
діяльності Лікарнею проведено витрат
на утримання кафедри Академії за
оплату комунальних послуг у розмірі 119
294,97 грн., у тому числі за
березень-грудень 2009 року - 24 017,89 грн, за
2010 рік - 33 284,41 грн, за 2011 рік - 35 749,58 грн,
за січень-вересень 2012 року - 26 243,09 грн.

Як стверджує позивач, про факт
порушення законодавства та понесення
витрат на утримання кафедри Академії
Лікарнею в сумі 119 294,97 грн при виконанні
договору № 18 від 09 січня 2012 року про
спільну діяльність також, свідчить
вимога державної фінансової інспекції
в Полтавській області від 09.01.2013 р. про
усунення виявлених ревізією порушень
та недоліків відповідно до акту від
24.12.2012 р. № 04-21/445, складеного за
результатами Плану роботи на IV квартал
2012 року.

Позивач вважає, що проведення
видатків лікувально-профілактичним
закладом на утримання кафедр, які
належать до вищих медичних навчальних
закладів є бюджетним правопорушенням,
оскільки відповідно до п. 28 ст. 116
Бюджетного кодексу України вказане
правопорушення трактується як
здійснення видатків, кредитування
місцевого бюджету, які відповідно до
Бюджетного кодексу України мають
проводитися з іншого бюджету.

15.01.2013 р. позивачем, за вих. № 36 на
адресу Академії направлено лист з
пропозицією внести зміни до договору №
18 від 09 січня 2012 року про спільну
діяльність (а.с. 28 - 29).

Крім того, 16.01.2013 р. позивачем, за
вих. № 39 на адресу Академії направлено
лист з пропозицією відшкодувати
грошові кошти в сумі 119 294,97 грн,
понесені Лікарнею у зв'язку з оплатою
комунальних витрат на утримання
приміщень (а.с. 30 - 31).

30.01.2013 р. на адресу Лікарні
надійшов лист про відмову у
відшкодування збитків Академією та
внесення змін до договору № 18 від 09
січня 2012 року про спільну діяльність
(а.с. 32 - 33).

Зазначені обставини стали
підставою звернення позивача з позовом
про стягнення 119 294,97 грн збитків,
понесених клінічною лікарнею на оплату
комунальних послуг, спожитих кафедрами
академії.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, суд дійшов
висновку відмовити у позові, виходячи з
наступного:

Відповідно до умов договору про
спільну діяльність № 18 від 09.01.2012 р.
сторони беруть на себе зобов'язання з
сумісної організації навчально -
лікувального та лікувально -
діагностичного процесів з метою
підготовки кадрів для закладів охорони
здоров'я.

Договір про спільну діяльність
передбачає здійснення спільної
діяльності з організації
навчально-виховного процесу, сумісне
використання сторонами площ, медичного
обладнання та іншого устаткування яке
належить закладу охорони здоров'я та
академії, без зазначення конкретних
часів роботи або черговості роботи в
таких приміщеннях з метою підготовки
кадрів для закладів охорони здоров'я
всіх форм власності.

Умовами договору про спільну
діяльність (розділ 3) передбачено
розмежування витрат, а саме: витрати по
забезпеченню навчально-виховного та
науково-дослідного процесів
здійснюються за рахунок коштів
Академії, а витрати, пов'язані з
утриманням матеріально-технічної бази
- за рахунок коштів лікарні.

Вказане розмежування відповідає
чинному законодавству яке регламентує
правовідносини спільної господарської
діяльності між організаціями,
установами, закладами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

У відповідності до ст. 174
Господарського кодексу України,
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать.

Відповідно до вимог ст. ст. 626 - 629
ЦК України, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України, за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Згідно зі ст. 1131 ЦК України,
договір про спільну діяльність
укладається у письмовій формі. Умови
договору про спільну діяльність, у тому
числі координація спільних дій
учасників або ведення їхніх спільних
справ, правовий статус виділеного для
спільної діяльності майна, покриття
витрат та збитків учасників, їх участь
у результатах спільних дій та інші
умови визначаються за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної
діяльності.

Умовами укладеної угоди про
спільну діяльність не передбачено
обов'язку відповідача сплачувати чи
відшкодовувати сплату позивачем
комунальних послуг на виділене
приміщення.

Як досліджено судом, договір про
спільну діяльність не є договором
(угодою) найму, яким передбачається
користування приміщеннями на умовах
оренди та відшкодування вартості
комунальних послуг.

Також, слід зазначити, що чинне
законодавство не передбачає порядку
(механізму) відшкодування (стягнення)
видатків із закладів, що фінансуються з
державного бюджету на користь
закладів, що фінансуються з місцевого
бюджету та відсутня методика
розрахунку оплати комунальних послуг
при спільному користуванні
приміщеннями в клінічних
лікувально-профілактичних закладах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1137 ЦК України
порядок відшкодування витрат і
збитків, пов'язаних із спільною
діяльністю учасників, визначається за
домовленістю між ними. У
разі відсутності такої домовленості,
кожний учасник несе витрати та збитки
пропорційно вартості його вкладу у
спільне майно.

В даному випадку сторони в п. 3.1.
угоди визначили порядок відшкодування
витрат, пов'язаних із спільною
діяльністю учасників, а саме: витрати
по забезпеченню навчально-виховного та
науково-дослідного процесів
здійснюються за рахунок коштів
Академії, а витрати пов'язані з
утриманням матеріально-технічної бази
- за рахунок Лікарні.

У зв'язку з чим підстави для
стягнення витрат за оплату комунальних
послуг відсутні.

Крім того, слід зазначити, що
єдиним доказом на підтвердження
позовних вимог та правовою підставою
для звернення з позовом про
відшкодування збитків на оплату
комунальних послуг, позивач зазначає
вимогу державної фінансової інспекції
в Полтавській області від 09.01.2013 р. про
усунення виявлених ревізією порушень
та недоліків відповідно до акту від
24.12.2012 р. № 04-21/445, складеного за
результатами Плану роботи на 4 квартал
2012 року.

За висновками державної
фінансової інспекції в Полтавській
області, Академія нанесла збитків
лікарні на суму 119 294,97 грн.

Проте, в акті перевірки не
встановлена протиправна поведінка
Академії у правовідносинах щодо
спільної діяльності з Лікарнею (а.с. 24 -
27).

Відшкодування збитків - це міра
відповідальності за вчинення
правопорушення в сфері господарювання
і її застосування можливе лише за
наявності підстав, передбачених
законом, зокрема, частиною 2 ст. 22 ЦК
України.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності) якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до приписів ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Доказування полягає не
лише в поданні особами доказів, а й у
доведеності їх переконливості. В силу
вказаної норми предметом доказування є
обставини, які свідчать про дійсні
права та обов'язки сторін у справі та
складаються з фактів - підстав позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Довідка контрольно-ревізійного
управління чи акт перевірки може бути
підставою для вчинення відповідних
процесуальних дій посадовими особами
(зокрема - пред'явлення відповідного
позову до суду), однак не позбавляє
відповідну особу процесуального
обов'язку доводити свої вимоги
належними та допустимими доказами.

Отже, за приписами наведених норм
позивач повинен довести суду належними
та допустимими доказами факт
заподіяння йому збитків, розмір цих
збитків, невиконання зобов'язань
відповідачем та причинно - наслідковий
зв'язок між невиконанням зобов'язання і
заподіяними збитками.

Зі змісту договору № 18 від 09.01.2012
р. та інших матеріалів справи
вбачається правомірність дій
відповідача щодо користування
приміщеннями позивача та відсутність
належним чином оформленого обов'язку
відповідача відшкодувати вартість
комунальних послуг або будь - яких
інших витрат пов'язаних з
користуванням приміщень а тому
відсутня протиправна поведінка
відповідача (порушення господарського
зобов'язання) та причинний зв'язок між
нею та збитками позивача.

Оцінивши усі обставини справи у
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
сплата позивачем комунальних витрат,
пов'язаних з утриманням матеріально -
технічної бази Академії, не є збитками
в розумінні статті 224 ГК України,
оскільки позивачем належними та
допустимими доказами не доведено
наявність всіх складових
господарського правопорушення.

З огляду на викладене, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85
ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя
Сірош Д.М.