ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.Справа № 922/429/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство
"Український державний інститут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування "Укргіпроважмаш", м.
Харків до Публічного акціонерного
товариства "Харківський
підшипниковий завод" м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників :

Представник позивача - Малихіна Н.С.,
дов АДМ-05/305 від 18.03.2014р.

Представник відповідача -
Светобатченко Є.М., дов 12/54 від 03.02.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 21012,00 грн.
основного боргу, 1361,58 грн. пені та 310,86
грн. - 3% річних, а також 2290,31 грн. суму
завданих збитків. Свої вимоги позивач
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором підряду № 56/081
від 17.06.2008 р., внаслідок чого виникла
заборгованість, яка до цього часу не
сплачена. Судові витрати позивач
просив суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.02.2014 року
було прийнято заяву до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено її розгляд у відкритому
судовому засіданні на 18.03.2014 року о 11:3
годині.

У судовому засіданні 18.03.2014 року
було оголошено перерву до 08.04.2014 року о
11:00 годині.

28.02.2014 року до господарського суду
від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог, в якій він
просив суд стягнути з відповідача 21 012,00
грн. основного боргу, 1361,58 грн. пені та
362,67 грн. - 3% річних, а також 2 101,23 грн.
суму завданих збитків. Судові витрати
позивач просив суд покласти на
відповідача.

Нормами Господарського
процесуального кодексу УКраїни,
зокрема статтею 22 цього Кодексу не
передбачено права позивача на
подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи,
повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Розглянувши вищевказані уточнення
позивача до позовної заяви,
господарський суд кваліфікує їх як
подання заяви про збільшення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача 3% річних та зменшення в
частині стягнення з відповідача
збитків та приймає її до розгляду як
таку, що не суперечить інтересам сторін
та діючому законодавству.

До господарського суду
Харківської області 18.03.2014 року від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву за № 43/54 від 14.03.2014 р. (вх.№8624),
відповідно до якого проти позову
заперечував, мотивуючи спливом строку
позовної давності на подання позовної
заяви позивачем та просив у
задоволенні позовних вимог відмовити.

До того ж, через канцелярію до
суду від позивача 24.03.2014 р. надійшли
письмові зауваження на відзив(вх.№9853)
відповідача за № АДМ-05/309 від 19.03.2014 р., в
яких позивач наголошував на
неврахуванні позиції відповідача щодо
спливу строку позовної давності через
узгодження сторонами нового порядку
розрахунків за Актом
здавання-приймання робіт № 1 від 10.11.2008
р. до вказаного договору. Надані
документи досліджені судом та долучені
до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала, вказувала,
що внаслідок неналежного виконання
відповідачем свого зобов'язання за
договором щодо сплати виконаних
позивачем робіт, за договором № 56/081 від
17.06.2008 р. утворилася заборгованість в
розмірі 21012,00 (двадцять одна тисяча
дванадцять гривень нуль копійок) грн.,
яка до цього часу відповідачем не
сплачена, просила позов задовольнити,
додатково зазначила, що сторони в Акті
здавання-приймання робіт № 1 від 10.11.2008
р. до вказаного договору визначили та
погодили новий порядок розрахунків,
який відповідає умовам п. 6.3, 6.4 договору
щодо внесення змін до договору та за
яким додержано строків позовної
давності. Також наголосила на умисному
ухиленні відповідача від підписання з
2011 року і до цього часу актів звірки
взаємних розрахунків, що
підтверджується наданими доказами.

Представник відповідача в
судовому засіданні та відзиві на позов
існування заборгованості за договором
№ 56/081 від 17.06.2008 р. підтвердив, про те
заперечував на задоволенні позовних
вимог через сплив строків позовної
давності за умовами розділу 2 договору
та просив суд залишити цю вимогу без
задоволення, також представником було
підтверджено, що відповідач дійсно
утримувався від вчинення дій щодо
визнання свого боргу після підписання
акту звірки розрахунків від 31.12.2010 р.

З'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

17.06.2008 р. між Державним
підприємством "Український державний
інститут по проектуванню заводів
важкого машинобудування" (ДП
"УКРДІПРОВАЖМАШ"), м. Харків (позивачем)
та Публічним акціонерним товариством
«Харківський підшипниковий завод» (ПАТ
"ХАРП"), м. Харків (відповідачем) було
укладено договір на створення
науково-технічної (проектної)
продукції № 56/081, згідно з яким позивач
зобов'язався за плату виконати
розроблення проекту реконструкції
цеху ковально-пресового виробництва на
ПАТ "ХАРП". Вартість проектних робіт
визначена сторонами в сумі 205020,00
гривень, у т.ч. ПДВ 20% - 34170.00 грн (п. 2.1
договору № 56/081 від 17.06.2008 р.).

Порядок розрахунків за виконання
робіт визначений укладеним сторонами
договором на створення
науково-технічної (проектної)
продукції № № 56/081 від 17.06.2008 р.
наступним чином:

- виплата авансового платежу
Замовником на розрахунковий рахунок
Виконавця в розмірі 40% від вартості
роботи визначена у розмірі 82008,00 грн, у
т.ч. ПДВ 20% - 13668,00 грн. (пункт 2.2.1 договору
№ 56/081 від 17.06.2008 р.);

- проміжних виплат, що здійснюються під
час виконання робіт за згодою сторін,
за фактом виконаних робіт та актом
приймання-передавання
науково-технічної продукції (пункт 2.2.2
договору № 56/081 від 17.06.2008 р.)

- частина робіт, що залишилася,
визначена до сплати Замовником
протягом 15 днів з дня підписання Акту
приймання-передавання продукції за
фактом виконаних обсягів робіт (пункт
2.2.3 договору № 56/081 від 17.06.2008 р.).

Згідно умов пункту 1.2 договору №
56/081 від 17.06.2008 р. зміст та строки
виконання робіт визначені графіком та
завданням на проектування, що є
невід'ємними складовими дійсного
договору (додатки 2, 4).

За договором № 56/081 від 17.06.2008 р.
сторони погодили наступний порядок
внесення змін до договору:

- внесення змін до договору
здійснюється за узгодженням сторін в
письмовому вигляді (пункт 4.3 договору);

- усі поправки і доповнення до цього
договору мають силу тільки в тому
випадку, якщо вони зроблені письмово та
підписані обома сторонами (пункт 6.3
договору);

- додатки та доповнення, підписані
належним чином, є його складовою
частиною (пункт 6.4 договору).

Виходячи із змісту договору,
характеру взятих на себе зобов'язань, з
підписанням 17.06.2008 р. року сторонами
договору № 56/081 між ними виникли
правовідносини регулювання яких
здійснюється § 4 (Підряд на проектні та
пошукові роботи) Глави 61 ЦК України (ст.
ст. 887-891 ЦК України).

Відповідно до ст. 887 ЦК України, за
договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт підрядник
зобов'язується розробити за завданням
замовника проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх. До договору
підряду на проведення проектних і
пошукових робіт застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до статті 888 ЦК України, за
договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт замовник
зобов'язаний передати підрядникові
завдання на проектування, а також інші
вихідні дані, необхідні для складання
проектно-кошторисної документації.

За правилами частини 1 статті 889 ЦК
України замовник зобов'язаний, якщо
інше не встановлено договором підряду
на проведення проектних та пошукових
робіт сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт або в
іншому порядку, встановленому
договором або законом.

За приписами ст. ст. 853, 882 ЦК
України зобов'язаний підписати акт та
повернути його позивачу один
примірник, а у разі наявності претензій
- у цей же строк подати позивачу
мотивовану відмову від приймання робіт
з проектом двостороннього акта з
переліком доопрацювань, які потрібно
виконати, та строків їх виконання.

Судом встановлено та сторонами
не заперечувалося, що роботи,
передбачені укладеним сторонами
договором на створення
науково-технічної (проектної)
продукції № 56/081 від 17.06.2008 р. виконані
позивачем в повному обсязі, що
підтверджується актом
приймання-передачі № 1 від 10.11.2008 р.,
підписаним обома сторонами без
зауважень та заперечень.

Згідно умов укладеного договору з
урахуванням сплаченого авансового
платежу у розмірі 82008,00 грн.,
відповідачу належало сплатити
позивачу грошову суму в розмірі 123012,00
грн.

У процесі розгляду справи судом
встановлено, що відповідач частково
здійснив оплати в сумах 82008,00 грн, 50000,00
грн., 52000,00 грн., що представником
відповідача визнавалося та не
заперечувалося. Таким чином, сума, що
залишилася до сплати відповідачем, за
договором № 56/081 від 17.06.2008 р. становить
21012 ,00 (двадцять одна тисяча дванадцять
гривень нуль копійок) грн.

Як вбачається з матеріалів
справи, на підтвердження суми
основного боргу за договором № 56/081 від
17.06.2008 р. позивачем та відповідачем було
проведено звірку взаємних розрахунків
станом на 31.12.2010 р., який був підписаний
обома сторонами, що свідчить про
підтвердження відповідачем суми
заборгованості 21012,00 (двадцять одна
тисяча дванадцять гривень нуль
копійок) грн.

В Акті здавання-приймання робіт
№ 1 від 10.11.2008 р. позивачем та
відповідачем було визначено суму та
порядок оплати виконаних робіт:
договірна ціна за договором складає
205020,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 34170,00 грн., сума
авансового платежу склала 82008.00 грн, в
т.ч. ПДВ 20% - 13668.00 грн., цим актом
актується виконання
проектно-кошторисної документації на
суму 205020.00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 34170.00 грн.,
належить до перерахування виконавцем з
урахуванням сплаченого авансу сума
102510.00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 17085.00 грн, сума,
що залишилася - 20502.00 грн., у т.ч. ПДВ 20% -
3417.00 грн. Також судом встановлено,
що сторонами додатково було визначено,
що сума, що залишилася до сплати 20502.00
грн., у т.ч. ПДВ 20% - 3417.00 грн., підлягає
сплаті після узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Доводи відповідача щодо
невизнання Акту здавання-приймання
робіт № 1 від 10.11.2008 р. в якості додатку
до договору № 56/081 від 17.06.2008 р. судом не
приймаються з огляду на їх
суперечність умовам укладеного
сторонами договору № 56/081 від 17.06.2008 р.
Зокрема, сторони при укладанні
договору № 56/081 від 17.06.2008 р. погодили,
що зміни до договору мають силу за
умови досягнення згоди сторонами
(пункт 4.3 договору), викладення них у
письмовому вигляді та підписання обома
сторонами (пункт 6.3, 6.4 договору).

Судом встановлено, що Акт
здавання-приймання робіт № 1 від 10.11.2008
р. має посилання на договір, якого він
стосується, - договір № 56/081 від 17.06.2008.
Даним актом сторони узгодили новий
порядок розрахунків: за даним актом
актується виконання
проектно-кошторисної документації на
суму - 205020,00 грн.; до перерахування
Виконавцю з урахуванням проплаченого
авансу сума - 102510,00 грн; сума, що
залишилася - 20502,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 3417,00
грн., підлягає сплаті після узгодження
та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Дані зміни сторонами договору
були узгоджені, зроблені у письмовій
формі, підписані обома сторонами та
скріплені печатками. Отже, з огляду на
умови п.п. 4.3, 6.3, 6.4 вказаного договору, є
усі правові підстави визначити
викладені в Акті № 1 від 10.11.2008 р. нові
умови щодо порядку сплати виконаних
робіт такими, що зроблені відповідно до
зазначених умов даного договору, а
отже, є складовою частиною договору.

Відповідно до умов укладеного
договору № 56/081 від 17.06.2008 р. позивач не
приймав на себе зобов'язання щодо
узгодження та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі. Згідно п. 1.1
договору позивач (виконавець за
договором) приймає на себе зобов'язання
розроблення проекту реконструкції
цеху ковально-пресового виробництва на
ПАТ "ХАРП".

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку затвердження проектів
будівництва і проведення їх експертизи
та визнання такими, що втратили
чинність, деяких постанов Кабінету
Міністрів України» № 560 від 11.05.2011 р.
(надалі - ПКМУ № 560) експертна
організація, яка проводить експертизу,
визначається Замовником будівництва;
експертизу не може проводити розробник
проекту будівництва ( п. 8); замовником
експертизи є: замовник будівництва;
проектувальник, якщо це передбачено
договором на виконання
проектно-вишукувальних робіт (п. 12); для
проведення експертизи її замовник
подає експертній організації проект
будівництва, оформлений згідно вимог
державних стандартів, у паперовому (не
більше як у трьох примірниках) та
електронному вигляді.

Суд погоджується з доводами позивача,
що умовами укладеного договору не
передбачено такого зобов'язання
розробника, як подання на експертизу
виконаного проекту. Отже, керуючись
положеннями вказаного ПКМУ № 560,
зобов'язання по поданню проекту для
проведення експертизи покладається на
замовника будівництва, яким виступає у
даному випадку відповідач. Проте до
даного часу своє зобов'язання щодо
узгодження та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі Замовником, ПАТ
"ХАРП", не виконано.

Судом встановлено, що в Акті № 1
від 10.11.2008 р. сторони не визначили
конкретного терміну виконання
зобов'язання - узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач зауважив про таку
вимогу претензією № 12 (№ АДМ-56/705 від
06.08.2012 р), про отримання якої 08.08.2013
Відповідач не заперечував. Отже, строк
для добровільного виконання
зобов'язання настав 08.08.2013. і сплинув
14.08.2013 р. Таким чином, початок
прострочення Відповідача - 15.08.2013 р.

За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до роз'яснень п. 1.7
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" оскільки
згаданою статтею 530 ЦК України не
визначена форма пред'явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги-доручення, так і
шляхом звернення до боржника з листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка-фактури тощо).

Оскільки відповідачем не було
надано доказів неодержання ним вимоги
позивача (№ АДМ-56/705 від 06.08.2012 р.), а
позивачем було надано завірену
належним чином копію зворотного
рекомендованого повідомлення з
відміткою про вручення відповідачу,
вказана вимога визнається судом, як
пред'явлена позивачем до виконання та
отримана відповідачем.

На підставі наданих у справі
доказів, пояснень позивача та
відповідача судом встановлено, що до
цього часу зобов'язання щодо
узгодження та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі відповідачем не
виконано, грошові кошти за виконані
роботи за Актом здавання-приймання
робіт № 1 від 10.11.2008 р. в розмірі 21012,00
грн. не сплачені.

Судом також встановлено, що ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Х/о м. Харкова щодо
позивача було винесено
повідомлення-рішення № від 11.10.2013
р. про зобов'язання сплатити штраф в
розмірі 5859,26 грн. у зв'язку з
встановленням порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 58592,30 грн.

Вказане повідомлення-рішення №
від 11.10.2013 р. було винесене в
період після отримання відповідачем
вимоги позивача (№ АДМ-56/705 від 06.08.2012 р.)
щодо виконання відповідачем
зобов'язання щодо узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Згідно положень ч. 2 ст. 226 ГК
України сторона, яка порушила своє
зобов'язання або напевно знає, що
порушить його при настанні строку
виконання, повинна невідкладно
повідомити про це другу сторону. У
протилежному випадку ця сторона
позбавляється права посилатися на
невжиття другою стороною заходів щодо
запобігання збиткам та вимагати
відповідного зменшення розміру
збитків.

Відповідачем не було надано
доказів про будь-які факти завчасного
повідомлення позивача про можливість
ускладнень виконання ним своїх
зобов'язань за договором.

На підставі вивчення наявних у
справі доказів, судом встановлено
причинно-наслідковий зв'язок між
неналежним виконанням відповідачем
свого зобов'язання за договором та
неотриманням позивачем відповідних
грошових коштів у розмірі 21012,00 грн., у
зв'язку з чим останній не мав
можливості здійснювати обов'язкові
відрахування в результаті чого ДПІ у
Московському районі м. Харкова ГУ
Міндоходів у Х/о м. Харкова було
винесено повідомлення-рішення №
від 11.10.2013 р. про зобов'язання сплатити
штраф в розмірі 5859,26 грн. у зв'язку з
встановленням порушення граничного
строку сплати суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 58592,30 грн., а також
вина відповідача у невиконанні
зобов'язання за договором.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

За приписами ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198
ГК України передбачено, що зобов'язання
повинні виконуватись належним чином і
у встановлений строк відповідно до
умов і порядку укладеного між
сторонами договору та вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 чт. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Стаття 525 ЦК України встановлює,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За правилами ст. 654 ЦК України
зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Стаття 598 ЦК України встановлює,
що зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом. Підстави припинення
зобов'язання передбачені ст.ст. 599-609 ЦК
України, ст.ст. 203-205 ГК України.

Враховуючи вказані обставини, суд
дійшов висновку, що сторони у договорі
№ 56/081 від 17.06.2008 р. погодили нові умови
оплати виконаних робіт, а відповідач
порушив умови укладеного з позивачем
договору та вимоги ст. 526 ЦК України,
відповідно до якої зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. За таких підстав,
суд вважає вимогу позивача про
стягнення з відповідача 21012,00 грн.
основного боргу за виконані роботи
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

Оскільки згідно зі ст. 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
а у відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції та 3% річних з
простроченої суми боргу, суд вважає, що
позивач має право на стягнення з
відповідача 3% річних за період з
15.08.2013р. по 10.03.2014р. в сумі 362,67 грн. і
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК
України, зокрема, щодо сплати
неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями, відповідно
до ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 5.4. договору передбачено,
що за порушення строків сплати,
передбачених п.2, замовник (відповідач)
сплачує виконавцю (позивачу) пеню в
розмірі 0,5% за кожен день прострочення
від суми простроченого платежу, але не
більше двох облікових ставок НБУ, що
діяла в цей період.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми (1)
неустойка, 2) штраф, 3) пеня), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Частина шоста ст.231 Господарського
кодексу України передбачає, що штрафні
санкції, за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Господарський суд зазначає, що договір
№ 56/081 від 17.06.2008 р. укладений сторонами
з дотриманням вимог, необхідних для
чинності правочину, а тому має
обов'язкову силу насамперед для самих
сторін. Будучи пов'язаними взаємними
правами та обов'язками, сторони не
можуть в односторонньому порядку
відмовлятись від виконання
зобов'язання або змінювати його умови,
крім випадків, передбачених угодою
сторін або законом.

Розрахунок пені перевірено судом
самостійно та встановлено, що розмір
нарахованої позивачем пені за період з
15.08.2013року по 10.02.2014 року розраховано
відповідно до подвійної облікової
ставки НБУ господарським судом
перевірено розрахунок нарахованої
позивачем пені в сумі 1361,58грн. за
допомогою ІПС "Законодавство" та
встановлено невідповідність формули
розрахунку нормам діючого
законодавства, у зв'язку із чим, судом
здійснено власний розрахунок за
допомогою ІПС "Законодавство",
відповідно до якого сума пені з серпня
2013 року по лютий 2014 року становить
1347,07грн.

На підставі викладеного, враховуючи, що
відповідач не надав суду доказів
сплати заборгованості або
обґрунтованих заперечень проти позову,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
в частині стягнення з відповідача пені
підлягають задоволенню в сумі 1347,07грн.,
в іншій частині позовних вимог щодо
стягнення пені в сумі 14,51 грн.
відмовити.

В силу ч. 1 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування (ч.
1 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до правил ч. 2 ст. 22 ЦК
України збитками є: 1) втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК
України).

Захист та відновлення порушених
прав гарантовано суб'єктам
господарювання також і нормами
Господарського кодексу України,
зокрема, ст. 20, 193, 199, 216, 217, 218, 220, 224-226,
229-231.

Частиною 2 ст. 224 ГК України
встановлено, що під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Тобто до реальних збитків
включаються у тому числі й ті штрафні
санкції, які потерпіла сторона
сплатила або має сплатити у зв'язку з
невиконанням нею зобов'язання перед
третьою особою, якщо таке невиконання є
наслідком порушення цивільної прав
потерпілої сторони з боку контрагента,
що прострочив зустрічне зобов'язання
за договором.

Породжуючи настання цивільних
прав та обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК
України відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Позивач надав обґрунтований
розрахунок завданих збитків, який
судом був перевірений та визначений як
вірний. За таких підстав позовні вимоги
в частині стягнення 2101,23 (дві тисячі сто
одна гривня двадцять три копійки) грн.
завданих збитків обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу
судових витрат суд керується ст. 49 ГПК
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав,- на сторони пропорційно розмір
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Таким чином, суд вважає за
необхідне витрати по сплаті судового
збору у сумі 1825,83 грн. покласти на
відповідача.

Враховуючи викладене, та
керуючись ст.ст. 20, 193, 199, 203-205, 216-218, 220,
224-226, 229-231 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 612,
623, 624, 625, 629, 887-891 Цивільного кодексу
України, ст.ст.1, 12, 49, 75, ст.ст.82-85
Господарського процесуального кодексу
України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківський підшипниковий
завод"(61089, м. Харків, просп. Фрунзе, 3; ) на користь Державного
підприємства Український державний
інститут по проектуванню заводів
важкого машинобудування
"УКРДІПРОВАЖМАШ" (61068, Харківська
область, м.Харків, Московський район,
проспект Московський, буд.151, код 00212630,
п/р1805 в ПУАТ "ФІДО БАНК", МФО300175 ) - 21
012,0грн. основного боргу, пені в сумі
1347,07грн., збитків в сумі 2 101,23 грн., 3%
річних в сумі 362,67грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1825,83грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити .

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складено 11.04.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк