номер провадження справи 30/8/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014
Справа № 908/379/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП» (52071,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, с. Дослідне,
вул. Наукова, буд.1)

до відповідача: Приватного
підприємства «Агроетика» (69015, м.
Запоріжжя, бул. Вінтера, буд.40, кв.42)

про стягнення 18500,00 грн.,

Суддя
Кагітіна Л.П.

Відомості про представників сторін та
учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Григор'єв А.А.,
директор, довіреність № б/н від 01.04.2014
р.;

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»
звернулося до господарського суду
Запорізької області з позовом про
стягнення з Приватного підприємства
«Агроетика» 18500,00 грн., з яких: 15000,00 грн. -
сума передплати, 3500,00 грн. - штраф.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
509, 526, 610, 629 Цивільного кодексу України
та умови укладеного між сторонами
договору. Вказує, що визначена
договором сума передплати була
перерахована ним вчасно, проте, в
супереч умовам договору та чинного
законодавства, зобов'язання щодо
перевезення вантажу, відповідач не
виконав. За доводами позивача,
невиконання відповідачем зобов'язань
за договором є підставою для підставою
для покладення на останнього
додаткової відповідальності у вигляді
передбаченого договором штрафу.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.02.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/379/14,
присвоєно справі номер провадження №
30/8/14, розгляд якої призначено на 13.03.2014
р., у сторін витребувані документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою
суду від 13.03.2014 р. розгляд справи було
відкладено до 10.04.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представників сторін.

За клопотанням представника
відповідача розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, натомість, в
отриманому судом клопотанні про
доручення додаткових документів до
матеріалів справи позивач просить
справу розглянути без участі його
представника у судовому засіданні.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав письмові пояснення, в
яких підтверджує факт укладення між
сторонами договору № 2612/5Д та тримання
від позивача суми передплати в розмірі
15000,00 грн., проте, заявлені позовні
вимоги заперечує. При цьому повідомляє
наступне:

- 10.09.2013 р. на підставі підписаної
сторонами заявки від 09.09.2013 р.
відповідачем було подано
автотранспорт за вказаною в заявці
адресою, але на заводі (ВАТ «Турбоатом»)
повідомили про неготовність
обладнання до перевезення;

- неготовність обладнання до
завантаження та перевезення призвело
до простою автотранспорту відповідача
на кілька днів та понесення додаткових
витрат;

- 19.09.2013 р. сторонами було підписано
заявку на перевезення того ж самого
обладнання, проте, і на цей час вантаж
не був готовий до перевезення.

Також зауважує, що в отриманому від
позивача листі від 10.10.2013 р. останній
просив повернути суму 9600,00 грн.
передплати, що, на думку відповідача,
підтверджує той факт, що позивач про
неготовність обладнання до
перевезення був обізнаний та був
готовий частково погасити збитки
відповідача, пов'язані з подачею
автотранспорту та простоєм.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних
у справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за відсутності
представника позивача.

В судовому засіданні 10.04.2014 р. справу
розглянуто за наявними матеріалами в
межах встановленого строку, прийнято і
оголошено на підставі ст. 85 ГПК України
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.12.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»
(Експедитором, позивачем у справі) та
Приватним підприємством «Агроетика»
(Перевізником, відповідачем у справі)
укладено договір № 2612/5Д транспортного
експедирування негабаритних та
надтяжких вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному та
внутрішньому сполученні (надалі -
Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Експедитор
доручає, а Перевізник зобов'язується
виконати транспортні перевозки у
міжнародному та внутрішньому
сполученні по Заявкам Експедитора, а
Експедитор зобов'язується оплатити
Перевізнику за надані автотранспортні
послуги грошові кошти в розмірі та
строки, передбачені даним Договором та
заявкою, яка є невід'ємною частиною
даного договору та оформлюється для
кожної конкретної перевозки.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що
Перевізник здійснює перевозку
вантажів на підставі письмових заявок
Експедитора, які є невід'ємною частиною
договору.

Згідно з п. 2.2 Договору заявки надаються
Експедитором Перевізнику за 24 години
до моменту загрузки товару з підписом
відповідальної особи та печаткою, з
визначенням наступної інформації: дата
та час загрузки, маршрут, адреса
завантаження, контактна особа при
завантаженні та її телефон, адреса
вивантаження, контактна особа при
вивантаженні та її телефон, строк
доставки, додаткові умови.

Відповідно до п. 2.4 Договору всі зміни
та доповнення до заявок здійснюються
Експедитором в письмовій формі
(можливо факсом або електронною поштою)
в строк не пізніше, ніж 24 години до
моменту перевозки.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що
Експедитор здійснює оплату
транспортних послуг Перевізника
протягом 5-ти банківських днів з
моменту надання рахунку, акта, ТТН, СМR.

За визначенням п. 5.2 Договору,
підтвердженням надання послуг по
перевезенню вантажу є: акт виконаних
робіт і СМR або ТТН з відміткою
вантажоотримувача.

Згідно з п.5.3 Договору оплата
проводиться у гривнях шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок Перевізника після
отримання оригіналу рахунка, копії
транспортної накладної, оригінала акта
виконаних робіт та оригіналів інших
документів, які закривають перевозку
(ТТН, СМR), якщо інше не зазначено в
заявці.

За умовами Заявки на перевозку №
П-000011367Л від 09.09.2013 р., оформленої у
вигляді Додатку № 1 до Договору,
сторони домовились про перевезення
вантажу - «Гидротурбинное
оборудование», масою 43,5 т, дата та час
завантаження - 19.09.2013 на 13-00 год., дата та
час вивантаження - 22.09.2013 р., сама фрахту
- 30000,00 грн., 50% передплати + 50% по факту
вивантаження протягом 7 календарних
днів (з них 1000,00 грн. по оригіналам ТТН).

Також, сторонами узгоджено умови
постави: п. 2.1 - авансовий платіж, в
розмірі 70% від загальної вартості
товару, зазначеної в Специфікації
протягом 3 (трьох) банківських днів з
моменту підписання сторонами даної
Специфікації; п.2.2 - авансовий платіж, в
розмірі 30% від загальної вартості
партії товару, зазначеної в даній
Специфікації протягом 3 (трьох)
банківських днів з моменту
повідомлення Покупця про готовність до
відвантаження, згідно з п. 3.3 Договору.

Як вказує позивач, ним на виконання
укладеного між сторонами Договору та
підписаної до договору Заявки згідно
платіжного доручення № 3289 від 10.09.2013 р.
було перераховано відповідачу грошові
кошти в сумі 15000,00 грн., що складає 50% від
суми фрахту.

Проте, в порушення умов договору та
Заявки, відповідач не з'явився в пункт
загрузки в час, вказаний у заявці, та не
виконав взяті на себе зобов'язання по
перевезенню вантажу.

Позовні вимоги про стягнення з
Приватного підприємства «Агроетика»
18500,00 грн., в т.ч.: 15000,00 грн. суми
передплати та 3500,00 грн. штрафу, є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представника відповідача, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини…
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Аналогічні
положення містить ст. 174 Господарського
кодексу України, згідно з якою
господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
Договорі транспортного
експедирування.

Згідно ст. 929 Цивільного кодексу
України за договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Договором транспортного
експедирування може бути встановлено
обов'язок експедитора організувати
перевезення вантажу транспортом і за
маршрутом, вибраним експедитором або
клієнтом, зобов'язання експедитора
укласти від свого імені або від імені
клієнта договір перевезення вантажу,
забезпечити відправку і одержання
вантажу, а також інші зобов'язання,
пов'язані з перевезенням. Договором
транспортного експедирування може
бути передбачено надання додаткових
послуг, необхідних для доставки
вантажу (перевірка кількості та стану
вантажу, його завантаження та
вивантаження, сплата мита, зборів і
витрат, покладених на клієнта,
зберігання вантажу до його одержання у
пункті призначення, одержання
необхідних для експорту та імпорту
документів, виконання митних
формальностей тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 932 Цивільного
кодексу України експедитор має право
залучити до виконання своїх обов'язків
інших осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» у разі залучення
експедитором до виконання його
зобов'язань за договором транспортного
експедирування іншої особи у
відносинах з нею експедитор може
виступати від свого імені або від імені
клієнта. Підтвердженням витрат
експедитора є документи (рахунки,
накладні тощо), видані суб'єктами
господарювання, що залучалися до
виконання договору транспортного
експедирування, або органами влади.
Факт надання послуги експедитора при
перевезенні підтверджується єдиним
транспортним документом або
комплектом документів (залізничних,
автомобільних, авіаційних накладних,
коносаментів тощо), які відображають
шлях прямування вантажу від пункту
його відправлення до пункту його
призначення.

Як встановлено судом та вбачається із
наявних у матеріалах справи доказів:
заявки №П-000011367Л від 09.09.2013 р.,
платіжного доручення № 3289 від 10.09.2013 р.,
позивачем на виконання умов Договору
та Заявки було перераховано на
розрахунковий рахунок відповідача
суму передплати в розмірі 15000,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, отримавши
кошти, взяті на себе зобов'язання по
перевезенню вантажу не виконав.

27.11.2013 р. позивачем на адресу ПП
«Агроетика» надіслано претензію про
сплату 18500,00 грн., що підтверджується
оригіналами наданих до матеріалів
справи фіскального чеку та опису
вкладення від 29.11.2013 р.

Відповідно до частин 1, 2, 7 ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отримання суми передплати в розмірі
15000,00 грн. відповідачем не
заперечується, як не спростовується і
той факт, що перевезення вантажу згідно
узгодженої сторонами заявки від 09.09.2013
р. здійснено не було.

Оскільки, під час розгляду справи
доказів перерахування позивачу суми
передплати відповідачем надано не
було, суд дійшов висновку про
задоволення позову в частині вимог про
стягнення суми передплати в розмірі
15000,00 грн., які є обґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на те, що
перевезення вантажу не здійснено у
зв'язку з неготовністю вантажу до
перевезення і його вини в цьому не має,
більш того, ним понесені збитки, суд
зауважує, що жодних документальних
доказів на підтвердження наведених
відповідачем обставин ним не надано.

Разом з тим, умовами Договору
передбачено, що підтвердженням надання
послуг по перевезенню вантажу є: акт
виконаних робіт і СМR або ТТН з
відміткою вантажоотримувача (п. 5.2
Договору), що в даному випадку відсутнє.

Таким чином, за відсутності виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором щодо перевезення вантажу,
останній зобов'язаний повернути
позивачу перераховану йому суму
передплати.

Відносно понесених відповідачем
збитків, пов'язаних з подачею
автотранспорту в пункт завантаження та
простоєм транспорту у зв'язку з
неготовністю вантажу до перевезення,
суд зауважує, що ці суми мають зовсім
іншу правову природу, тому доводи
відповідача про покриття понесених ним
збитків за рахунок суми передплати є
неправомірними.

Разом з тим суд звертає увагу
відповідача, що, за наявності
відповідних документальних доказів,
відповідач не позбавлений права на
відшкодування цих збитків в окремому
провадженні та з інших правових
підстав.

Крім того, в зв'язку з тим, що
відповідачем не виконано зобов'язання
по перевезенню вантажу, позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача 3500,00 грн. штрафу.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

За приписами частини 1 статті 612
названого Кодексу боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Позивач в обґрунтування заявленої
вимоги про стягнення 3500,000 грн. штрафу
посилається на п. 6.4 Договору, за
змістом якого, якщо Перевізник після
підписання Заявки відмовляється від
перевезення менш ніж за 72 години до
моменту завантаження або після
отримання передплати, то він виплачує
штраф в розмірі 10% від фрахту та
неустойку, понесену у зв'язку зриву
загрузки, але не менше 500,00 грн.

Згідно з приписами ст. 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставі і в
порядку, передбаченому цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Господарськими санкціями, виходячи зі
змісту ст. 217 ГК України, визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій, як
відшкодування збитків, штрафні
санкції, оперативно - господарські та
адміністративно - господарські
санкції.

Господарсько-правова відповідальність
учасників господарських відносин за
правопорушення у сфері господарювання
означає реалізацію до них
господарських санкцій, тобто до
суб'єкта господарських правовідносин
застосовується нарахування штрафних
санкцій у відповідності до норм
чинного законодавства та умов договору
у разі наявності правопорушення.

Господарське правопорушення - це винне,
протиправне діяння, що завдає шкоди
господарським відносинам, правам і
законним інтересам суб'єктів
господарювання та інших учасників
господарських відносин.

Склад господарського правопорушення
включає: 1) протиправну поведінку
суб'єкта господарювання; 2) наявність
шкідливих наслідків; 3) причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
правопорушника і шкодою; 4) вину
правопорушника.

З аналізу норм чинного законодавства
слідує, що безумовною умовою
застосування штрафних санкції є
наявність порушення зобов'язань.

Згідно з нормами ст. 614 ЦК України
відповідальність за порушення
зобов'язань покладається на особу при
наявності вини (умислу або
необережності).

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, доками в господарському
судочинстві є будь-які дані, на
підставі яких суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

У цій дефініції слід відрізняти два
аспекти:

По-перше, доказами є будь-які відомості
про певні факти.

По-друге, це - відомості про певні
обставини, які поділяються на дві
групи: 1) обставини, на яких сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення; 2) інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

До обставин, на яких сторони
обґрунтовують свої вимоги та
заперечення, відносяться обставини,
які становлять предмет доказування у
справі. Предмет доказування - це
сукупність обставин, що їх необхідно
встановити для правильного вирішення
справи. У предмет доказування
включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача і заперечень
відповідача.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Відповідач доводи позивача про те, що
перевізник не з'явився у пункт загрузки
в час, зазначений у заявці від 09.09.2013 р.,
заперечує та у письмових поясненнях
зазначає, що автотранспорт за вказаною
в заявці адресою було подано, проте, на
заводі (ВАТ «Турбоатом») експедитор
повідомив про неготовність обладнання
до перевезення. Представником
відповідача до матеріалів справи
надано копію Заявки на перевезення №
П-000011367Л від 09.09.2013 р., як доповнення до
Договору, згідно з якою сторонами було
узгоджено перевезення того ж самого
обладнання, проте, з іншою датою
завантаження -10.09.2013 р. та іншою датою
вивантаження - 13.09.2013 р., ніж у наданій
позивачем заявці - 19.09.2013 р. та 22.09.2013 р.,
відповідно.

Отже, доводи позивача про те, що
автотранспорт не було подано
відповідачем у час, зазначений у
Заявці, судом приймаються критично,
зважаючи на наявність двох однакових
заявок, підписаних та скріплених
печатками підприємств, але з різними
датами завантаження та вивантаження.

Також суд приймає до уваги, що листом
від 10.10.2013 р. ( вих. № 1) позивач просив
повернути суму 9600,00 грн. передплати, як
помилково перераховані згідно
платіжного дорученням № 3289 від 10.09.2013
р., тоді як саме за цим платіжним
дорученням позивачем було
перераховано суму 15000,00 грн. передплати
за перевезення вантажу.

В той же час, витребувані ухвалами суду
від 10.02.2014 р. та від 13.03.2014 р. докази на
підтвердження того факту, що
перевізник в назначений у заявці час не
з'явився у пункт загрузки і не здійснив
перевезення на виконання умов договору
позивачем не надано.

До того ж, пункт 6.4 Договору, на який
посилається позивач в якості
обґрунтування стягнення з відповідача
штрафу, передбачає виплату штрафу
Перевізником, якщо він відмовляється
від перевезення менш ніж за 72 години,
проте, докази такої відмови відсутні.
Напрати, за доводами відповідача, він
від перевезення вантажу не
відмовлявся.

Відповідно до вимог пункту 3 частини
першої статті 84 ГПК України у
мотивувальній частині рішення
вказуються обставини справи, докази на
підставі яких прийнято рішення. Таким
чином, рішення господарського суду не
може бути викладено нечітко та
ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладені обставини,
представлені позивачем докази не
можуть бути прийняті судом як належні в
якості підстави для покладення на
відповідача додаткової
відповідальності у вигляді штрафу
згідно п. 6.4 Договору.

За таких обставин, суд відмовляє в
задоволенні вимоги про стягнення з
відповідача 3500,00 грн. штрафу, як
недоведених.

Враховуючи вищевикладене, вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню, а саме: в сумі 15000,00 грн.
передплати. В іншій часті позову
відмовити, як заявленій безпідставно.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІТЛ-ГРУПП»
(Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, с. Дослідне)
до Приватного підприємства
«Агроетика» (м. Запоріжжя) задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного підприємства
«Агроетика» (69015, м. Запоріжжя, бул.
Вінтера, буд.40, кв.42, ,
розрахункові рахунки в установах банку
не відомі) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ІТЛ-ГРУПП» (52071, Дніпропетровська
область, Дніпропетровський район, с.
Дослідне, вул. Наукова, буд.1, ; р/р 7213 в ПАТ КБ «Приватбанк»,
МФО 305299) 15000 (п'ятнадцять тисяч) грн. 00
коп. суми передплати та 1481 (одна тисяча
чотириста вісімдесят одна) грн. 35 коп.
витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 15.04.2014 р.