КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р. Справа№ 911/167/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Товкайло А.В., представник
за довіреністю №40 від 08.10.2013р.;

від відповідача: Шишковський М.Б.,
представник за довіреністю №110/КАМ/Ю
від 23.12.2013р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»

на рішення Господарського суду
Київської області від 06.03.2014р.
(підписано - 11.03.2014 року)

у справі №911/167/14 (суддя - Лилак Т.Д.)

за позовом Комунального підприємства
«Володимирський ринок»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»

про стягнення 7 111,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Комунальне
підприємство «Володимирський ринок»
(далі - позивач, Ринок) звернувся до
Господарського суду Київської області
з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» (далі - відповідач,
підприємство) про стягнення 6760,00грн.
основного боргу, 252,81грн. пені, 58,34грн. 3%
річних, 40,61грн. інфляційних витрат, а
загалом 7111,76грн.

В обґрунтування обставин заявленого
позову Комунальне підприємство
«Володимирський ринок» посилалося на
те, що 02.01.2011р. між ним та відповідачем
був укладений Договір №К005/1-2011, за
умовами якого позивач протягом
визначеного в договорі строку,
зобов'язувався на підвідомчій
території надати відповідачу послуги у
вигляді надання можливості
користуватися торгівельним місцем на
відплатній основі, за що відповідач мав
сплачувати Ринку щомісячно 3380,00грн.
Між тим, грошові зобов'язання згідно
Договору №К005/1-2011 за жовтень-листопад
2013року відповідач не виконав, в зв'язку
з чим допустив заборгованість у
розмірі 6760,00грн. В зв'язку з
простроченням виконання зобов'язання
щодо оплати за договором №К005/1-2011,
позивач просив суд стягнути з
відповідача пені, 3% річних та
інфляційних витрат.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
посилаючись на безпідставність
заявлених Товариством вимог. У відзиві
на позовну заяву, відповідач зазначав,
що останній у жовтні-листопаді 2013 року
фактично не користувався послугами
ринку, а тому відповідно підстав для
оплати послуг згідно Договору №К005/1-2011
від 02.01.2011р. у нього не було.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 06.03.2014р. у справі
№911/167/14 (суддя - Лилак Т.Д.) позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»
на користь Комунального підприємства
«Володимирський ринок» 6 760 (шість
тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп.
основного боргу, 203 (двісті три) грн. 44
коп. пені, 55 (п'ятдесят п'ять) грн. 56 коп. 3%
річних, 40 (сорок) грн. 61 коп. інфляційний
витрат, 1813 (одну тисячу вісімсот
тринадцять) грн. 60 коп. судового збору. В
іншій частині вимог відмовлено.

Задовольняючи позов повністю у частині
стягнення основної заборгованості,
місцевий господарський суд виходив з
того, що позивач виконав взяті на себе
зобов'язання з надання відповідачу
можливості користуватися торгівельним
місцем за Договором №К005/1-2011 від
02.01.2011р., а відповідач не виконав
належним чином взяті на себе
зобов'язання з оплати наданих послуг та
має перед позивачем заборгованість у
сумі 6760,00грн.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідачем
допущене порушення строків
розрахунків, а тому з врахуванням ст.ст.
622, 625 ЦК України визнав такими, що
підлягали до стягнення у повному
обсязі інфляційні втрати у сумі 40,61грн.
та частково задоволені 3% річних у сумі
55,56грн. Водночас, місцевий
господарський суд, з врахуванням
пункту 4.3. Договору №К005/1-2011 від 02.01.2011р.,
частково задовольнив пеню на суму
203,44грн.

Не погоджуючись з висновками та
мотивами судового рішення, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«Комплекс Агромарс» звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 06.03.2014р. у даній справі та
прийняти новий судовий акт про відмову
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

У доводах апеляційного оскарження
відповідач вказував на те, що рішення
суду першої інстанції було прийняте з
неповним з'ясуванням та недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні дійсним обставинам та з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

У апеляційній скарзі відповідач
вказував, що господарським судом не
враховано пункту 2.4. Договору №К005/1-2011
від 02.01.2011р., яким визначено, що послуга
вважається наданою належним чином і в
повному обсязі, якщо торгівельне місце
ринку фактично зайнято майном
відповідача, тоді як, позивач не
підтвердив доказами фактичного
зайняття торгівельного місця у
жовтні-листопаді 2013 року.

На думку відповідача, з врахуванням
пункту 2.1. Договору, договір є
укладеним, а зобов'язання позивача щодо
надання можливості користуватися
торгівельним місцем є дійсним лише за
умови отримання 100 % авансового платежу.
Вказані обставини, на думку
відповідача, звільняли його від
обов'язку сплачувати плату за
укладеним із позивачем Договором, а
тому він просив господарський суд
відмовити у задоволенні вимог
Комунального підприємства
«Володимирський ринок» до нього.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р. для
розгляду апеляційної скарги у справі
№911/167/14 сформовано колегію суддів у
складі: головуючого судді
Кропивної Л.В., суддів: Калатай Н.Ф.,
Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р.
(головуючий суддя - Кропивна Л.В.
(доповідач), судді: Калатай Н.Ф.,
Пашкіна С.А.) апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс Агромарс»
у справі №911/167/14 прийнято до
провадження та її судовий розгляд
призначено на 16.04.2014р.

16.04.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання 16.04.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 16.04.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційного оскарження, просив
скасувати рішення Господарського суду
Київської області від 06.03.2014р. у даній
справі та прийняти нове судове рішення,
яким в позові відмовити повністю.

У судовому засіданні 16.04.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи,
02.01.2011 року між Комунальним
підприємством «Володимирський ринок»
(надалі - Ринок) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» (надалі - Товариство) був
укладений Договір №К005/1-2011 ( далі -
Договір) про надання послуг для
забезпечення здійснення торгівлі з
автотранспорту, причепу, за умовами
якого, ринок зобов'язався надати
підприємству за плату послугу,
протягом визначеного в договорі строку
у вигляді надання можливості
користуватися торгівельним місцем на
умовах, визначених договором, та інші
послуги для здійснення торгівлі ( п.1.1.
Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору цей
договір набуває чинності з дня
підписання його сторонами і діє на
протязі одного місяця, договір
вважається продовженим, якщо не менш
ніж за 7 (сім) календарних днів до
закінчення його строку однією з сторін
не буде письмово заявлено про
розірвання договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору
Товариство зобов'язувалося авансом
оплачувати надані йому Ринком послуги
один раз на місяць з першого до п'ятого
дня місяця, в якому будуть надаватися
послуги, у розмірі 3 380,00 (три тисячі
триста вісімдесят) грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ
20% - 563,33 грн., або сплачувати щоденно
130,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% -21,66грн., але
загальна сума платежу за місяць має
бути не менше 3 380,00грн., в т.ч. ПДВ 20% - 563,33
грн.

Спір у справі виник щодо того, чи
виникає у Товариства обов'язок
сплачувати передбачений Договором
платіж Ринку у разі , коли Товариство
фізично не розміщувало на
торгівельному місці причіп.

На думку Товариства, якщо воно не
сплачувало авансового платежу ринку і
не розміщувало на відведеному йому
торгівельному місці причепу, то
обов'язок оплатити передбачені
Договором платежі у нього не виникав.

Утім, судова колегія з такими доводами
Товариства погодитися не може,
оскільки вони повністю
заперечуються змістом зобов'язань,
підставою виникнення яких є Договір.

Предметом Договору, як його визначили
сторони у розділі 1, є надання ринком
можливості користуватися
торгівельним місцем на території
ринку для здійснення торгівлі з
причепу "Купава".

Отже, йдеться про бронювання Ринком
торгівельного місця для використання
його Товариством з метою здійснення
торгівлі з причепу, а також інші
послуги у т.ч. прибирання, вивозу
сміття, санітарної обробки
торговельного місця, тощо ( п. 1.2.2 та
1.2.3.).

У відповідності до п. 6.1. Договору він
укладається на один місяць і набирає
чинності з дня його підписання
сторонами і вважається щомісяця
подовженим, якщо менше ніж за сім
календарних днів до закінчення його
строку однією із сторін не буде
письмове заявлено про розірвання
договору .

Відповідач не довів тієї обставини, що
письмово заявив про розірвання
Договору з ринком, а тому зобов'язаний
був один раз на місяць з першого до
п'ятого дня місяця, в якому будуть
надаватися послуги, сплачувати Ринку
авансовий платіж у розмірі 3 380,00грн.
не залежно від того, чи буде фізично
користуватися торговельним місцем ,
шляхом торгівлі з розміщеного на
ньому причепу.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство не сплачувало у період з
жовтня по листопад 2013 року
передбачені Договором платежі, а
вимоги Ринку про сплату
заборгованості, викладені у
листах-вимогах №395 від 05.11.2013р., №421 від
20.11.2013р., претензії №428 від 28.11.2013р., -
залишило без задоволення (а.с. 17, 20, 23, т.
1).

В силу ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Судом апеляційної інстанції
встановлено , що договір, дія якого не
припинена у встановлений законом або
договором спосіб, є обов'язковим для
виконання його сторонами, в силу
приписів ч.1 ст.629 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що за
період із жовтня по листопад 2013 року
Товариство не оплатило Ринку
передбачені Договором платежі,
внаслідок чого допустило
заборгованість у розмірі 6760,00грн.

За встановлених обставин справи
місцевий господарський суд дійшов
правомірного висновку про задоволення
позовних вимог у частині стягнення
заборгованості у заявленому розмірі .

Твердження Товариства, які викладені
ним в апеляційній скарзі, з приводу
того, що у нього відсутні були
підстави здійснювати оплату послуги
згідно Договору, оскільки сторонами не
було підписано акт приймання-передачі,
не приймаються до уваги колегією
суддів, адже ні чинним
законодавством, ні умовами Договору не
передбачено прийому послуги шляхом
складення та підписання акту про її
приймання-передачу.

Крім того, з огляду на порушення
відповідачем строків внесення оплати
користуватися торгівельним місцем за
Договором, позивач нарахував та просив
стягнути із відповідача суму пені в
розмірі 252,81грн., 3% річних у розмірі
58,34грн., суму інфляційних втрат у
розмірі 40, 61грн.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником грошових зобов'язань за
Договором, кредитор вправі був
застосувати до боржника заходи
цивільно-правової (господарської)
відповідальності.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Пунктом 6 статті 232 ГК України
встановлено , що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Відповідно до п. 4.3 договору відповідач
відповідає за несвоєчасну оплату
наданих послуг, шляхом сплати пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача пені у розмірі
203,44грн., нарахованої за період з
01.10.2013р. по 13.01.2014р.

Водночас, відповідно до ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. З цією нормою
кореспондуються і приписи ст. 193 ГК
України, що визначають загальні умови
виконання господарських зобов'язань.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши виконаний позивачем
розрахунок заявлених до стягнення
інфляційних втрат та трьох процентів
річних, судова колегія погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про стягнення з боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, інфляційних витрат у
розмірі 40,61грн. та 3% річних - у розмірі
55,56грн. та у зв'язку з встановленим -
вважає правомірним часткове
задоволення заявлених позивачем
вимог.

З огляду на встановлене, судова колегія
не вбачає підстав для скасування
прийнятого судом першої інстанції
рішення у даній справі, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» на рішення Господарського
суду Київської області від 06.03.2014р. у
справі №911/167/14 залишає без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд справи у суді
апеляційної інстанції покладається на
відповідача (апелянта).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Агромарс» на рішення Господарського
суду Київської області від 06.03.2014р. у
справі №911/167/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Київської області від 06.03.2014р. у
справі №911/167/14 - без змін.

2.Матеріали справи №911/167/14 повернути до
місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна