РІШЕННЯ

"15" квітня 2014 р.Справа № 921/86/14-г/17

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Андрусик Н.О.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", м. Київ

до відповідача: Селянського
(фермерського) господарства "ТЕРЕЗА", с.
Осташівці Зборівського району
Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі 1 246
813,15 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Колесник Р.Ю., уповноважений,
довіреність №103 від 13.03.2014р.;

відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні представнику
позивача роз'яснено його процесуальні
права та обов'язки, передбачені
статтями 20, 22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася через
відсутність клопотання сторін.

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", м. Київ, звернувся 24.01.14р.
(згідно штампу на поштовому конверті)
до господарського суду Тернопільської
області з позовом до Селянського
(фермерського) господарства "ТЕРЕЗА"
с.Осташівці, Зборівського району
Тернопільської області, про стягнення 1
246 813,15 грн. коштів, перерахованих згідно
договору поставки зерна майбутнього
врожаю № К006TER-F від 20.03.2013р., з яких 700000,00
грн. попередньої оплати, 67200,00 грн.
нарахованої договірної санкції, 350000,00
грн. штрафу та 129613,15 грн. нарахованих 24%
річних за користування чужими коштами.

Позов обґрунтовується копією договору
№ К006TER-F від 20.03.2013р.; копією договору
застави майбутнього врожаю від 20.03.2013р.
№115; копією договору комплексного
(мультиризикового) страхування
майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур
№МН/АК-13 №0092КВ від 20.03.2013р. з додатками
№1 та №2 до нього; копіями платіжних
доручень №85 від 04.04.2013р., №96 від 04.04.2013р.
та №803 від 04.07.2013р.; копією листа-вимоги
№993-01/12 від 18.12.2013р.; розрахунками суми
позову; іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від
05.02.2014р. порушено провадження у справі,
а судове засідання призначено на
18.02.2014р. Судове засідання в порядку ст. 77
ГПК України неодноразово відкладалося
та в судовому засіданні оголошувалася
перерва, востаннє на 15.04.2014р. у зв'язку з
неявкою сторін, заявленим клопотанням
про відкладення розгляду та для
надання сторонам можливості подати усі
необхідні для розгляду справи
документи.

Позивач згідно наданих пояснень в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. Просить
позов задоволити.

Представник відповідача в судове
засідання 15.04.2014р. не з'явився. Згідно
наданого письмового відзиву на позовну
заяву №2014/03-19 від 19.03.2014р. позовні
вимоги в частині нарахованих 93711,78 грн.
24% річних за період з 06.04.2013р. по 17.01.2014р.,
посилаючись на ту обставину, що умовами
укладеного між сторонами договору не
визначено обов'язку Постачальника
(відповідача у справі) сплачувати
відсотки за користування чужими
коштами саме з моменту їх отримання.
Вважає, що відсотки мають
нараховуватися з урахуванням приписів
ч. 3 ст. 693 ЦК України та виходячи з умов
п. 5.4 договору від дня, коли товар мав
бути переданий до дня фактичного
передання товару покупцеві, тобто з
02.11.2013р. по 17.01.2014р., що за підрахунками
відповідача становить 35 901,37 грн. Крім
того, просить в порядку ст. 233 ГК України
зменшити розмір нарахованого штрафу до
50000,00 грн., посилаючись на значний
розмір нарахованих позивачем штрафних
санкцій, скрутне фінансове становище
фермерського господарства.

Позивач згідно письмових пояснень
№166-02/03 від 31.01.2014р. не погоджується з
запереченнями відповідача з приводу
періоду нарахування 24% річних за
користування чужими коштами,
посилаючись на положення п. 5.4.
Договору, ст.ст. 536, 693 ЦК України.
Зазначає, що з моменту перерахування
грошових коштів у відповідача виникла
можливість ними користуватися, а
оскільки п. 5.4. Договору відсотки
нараховуються за весь час
користування, тому правомірним є
здійснення нарахування з 06.04.2013р. Проти
зменшення розміру нарахованого штрафу
позивач заперечує та зазначає, що
зобов'язання відповідачем за договором
№ К006TER-F від 20.03.2013р. не виконано
взагалі, тобто порушення умов договору
триває.

Між тим, в судовому засіданні 01 березня
2014 року відповідачем подано клопотання
про відстрочку сплати 700000,00 грн.
перерахованих коштів в якості
попередньої оплати строком на 7
місяців, зазначивши про необхідність
проведення весняно-польових робіт.
Арешт банківського рахунку в даний час
позбавить Господарство здійснювати
господарську діяльність та призведе в
подальшому до неплатоспроможності.
Окрім того, відповідачем подано
фінансовий звіт СФГ "ТЕРЕЗА" за 2013р. на
підтвердження скрутного фінансового
становища.

Позивач в судових засіданнях заперечив
проти надання відстрочки сплати боргу,
вважає, що Господарство, згідно
фінансового звіту, не є збитковим, а
тому підстав для надання відстрочки
виконання рішення суду немає.

Враховуючи, що явка сторін не
визнавалася судом обов'язковою,
поданих доказів є достатньо для
вирішення спору по суті, сторони
належним чином повідомлені про час та
дату слухання справи, брати участь в
судовому засіданні є правом сторони,
передбаченим ст. 22 ГПК України та
враховуючи визначений строк вирішення
спору, котрий згідно ч.3 ст. 69 ГПК
України продовжувався судом на 15
календарних днів, згідно клопотання
відповідача №2014/04-01 від 01.04.2014р., тому
суд вважає за можливе розглянути
справу в даному судовому засіданні без
участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
подані та додатково представлені
докази в сукупності, заслухавши доводи
представника позивача, господарський
суд встановив наступне.

20 березня 2013 року між ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» (надалі - Покупець) та
Селянським (фермерським) господарством
«Тереза» (надалі - Постачальник) був
укладений договір поставки зерна
майбутнього врожаю № K006TER-F (надалі по -
Договір) відповідно до п. 1.1. якого
Постачальник у визначений сторонами
строк поставляє Покупцю
сільськогосподарську продукцію (товар)
- зерно кукурудзи 3 класу, одиниця
виміру товару - метрична тонна;
кількість товару - 1000,00; а покупець, в
свою чергу, зобов'язується прийняти
товар (поставлений насипом) та оплатити
його.

Пунктами 1.2. - 1.3. Договору визначено
термін поставки: до 01.11.2013 року включно.
Поставка відповідної партії товару
вважається здійсненою в момент
підписання між покупцем та
постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
товару на умовах поставки передбачених
цим договором. Умови поставки: EXW - ТОВ
"Млинцівці", вул. Кабаровецька, 10, с.
Млинівці Зборівського району
Тернопільської області; Філія ПАТ
"ДПЗКУ" Тернопільський КХП, вул. Гайова,
21, м. Тернопіль (згідно ІНКОТЕРМС 2010),
якщо інший сертифікований зерновий
склад (зерносховище) не вказаний(е) у
листі покупця, що направлений на адресу
для листування постачальника, який є
невід'ємною частиною цього договору.

В п. 2.2 Договору сторони домовилися, що
однією з істотних умов договору є
укладення сторонами договору застави
майбутнього врожаю.

На виконання п. 2.2. Договору, між
позивачем (заставодержатель) та
відповідачем (заставодавець) 20.03.2013
року було укладено Договір застави
майбутнього врожаю, котрий посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
20.03.2013 року за реєстровим № 115.

Згідно пунктів 3.1.-3.2. Договору,
попередня оплата товару здійснюється
із розрахунку ціни одиниці виміру
товару (станом на момент укладення
договору), яка складає 700,00 грн. за
одиницю виміру товару, в тому числі ПДВ.
Сума попередньої оплати за товар
становить 700000,00 грн. Ціна одиниці
виміру товару з ПДВ, за якою
здійснюються остаточні розрахунки (п.
4.2. Договору), визначається як
середньозважена ціна рівноваги
(фіксінгу) на одиницю виміру товару, що
склалася протягом останніх трьох
торгових сесій на Аграрній біржі на
найближчий робочий день, що передує
дню, у який поставка відповідної партії
товару вважається здійсненою (п. 1.2.1.
Договору), за вирахуванням знижки у
розмірі 100,00 грн. за кожну одиницю
виміру товару, яка надається
постачальником покупцю. Ціна на партію
товару відображається в специфікації,
яка є невід'ємною частиною цього
договору.

У пунктах 4.1.-4.2. сторони Договору
погодили наступний порядок
розрахунків:

- покупець протягом 15
календарних днів з моменту набрання
чинності цим договором, зобов'язується
перерахувати кошти (попередня оплата
товару), передбачені п. 3.1.1. Договору на
поточний рахунок постачальника (на
підставі рахунку-фактури останнього),
за вирахуванням грошової суми
передбаченої у п. 4.1.1. цього Договору;

- постачальник доручає
покупцю сплатити грошову суму, яку
покупець утримує із коштів, які належні
до виплати постачальнику у
відповідності до п. 4.1. цього Договору, у
розмірі, зазначеному в Договорі
комплексного (мультиризикового)
страхування майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур, що є
невід'ємною частиною цього Договору, як
страховий платіж. Грошові кошти,
визначені п. 4.1.1. Договору, вважаються
сплаченими покупцем на користь
постачальника з моменту сплати
покупцем за постачальника страхового
платежу за Договором комплексного
страхування (у порядку, що
передбачений Договором комплексного
страхування);

- остаточний розрахунок (за мінусом
суми попередньої оплати за товар, що
визначена п. 3.1.1. Договору) за
поставлений покупцю товар (у кількості,
яка не може бути більшою, ніж це
визначено п. 1.1. Договору), здійснюється
покупцем (на підставі рахунку-фактури
постачальника) протягом 10 робочих
днів з моменту отримання покупцем усіх
документів (належним чином оформлених),
передбачених у п.п. 2.3., 2.4. цього
Договору, із розрахунку ціни за одиницю
виміру товару з ПДВ (грн.), що визначена
на підставі п. 3.2. Договору.

На виконання п. 5.5. Договору між
відповідачем, як Страхувальником, та
Товариством з додатковою
відповідальністю «Страхове товариство
«Домінанта», як Страховиком, 20.03.2013 року
було укладено Договір №МН/АК-13 № 0092 KB
комплексного (мультиризикового)
страхування майбутнього врожаю
сільськогосподарських культур (надалі
- Договір комплексного страхування).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання пунктів 4.1. - 4.1.1. Договору
поставки та п. 6.3. Договору комплексного
страхування позивач, як Покупець,
перерахував 700000,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями № 85 від 04.04.2013р. про
перерахування відповідачу, як
Постачальнику, 647500,00 грн. та № 96 від
04.04.2013р., №803 від 04.07.2013р. про
перерахування ТДВ «Страхове
товариство «Домінанта», як Страховику
за договором № МН/АК-13 № 0092 KB 10500,00 грн.
та 42000,00 грн. відповідно.

Таким чином, позивач виконав
обов'язки, що були покладені на нього
договором, проте відповідач порушив
взяті на себе зобов'язання та не
здійснив поставку кукурудзи в строк та
обсягах, визначених п.п. 1.2., 1.3. Договору
поставки зерна майбутнього врожаю від
20.03.2013р.

У зв'язку з наведеним, позивачем згідно
листа-вимоги №993-01/12 від 18.12.2013р.
повідомлено господарство про відмову
від подальшого виконання зобов'язань
за договором від 20.03.2013р. згідно п. 5.4.
Договору та про необхідність повернути
протягом трьох банківських днів суму
попередньої оплати за Договором,
договірну санкцію в розмірі 65800,00 грн.
та 350000,00 грн. штрафу.

Спір між сторонами виник у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань як Постачальника за
договором поставки зерна майбутнього
врожаю № K006TER-F від 20.03.2013р.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, господарський
суд дійшов висновку, про часткове
задоволення позовних вимог з огляду на
таке.

В силу вимог ст. 11 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) договір є
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків між сторонами
зобов'язання.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Укладений договір підлягав виконанню
належним чином і в установлений строк
відповідно до положень ст. 526
Цивільного кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

За правовою природою укладений між
сторонами договір є договором
поставки, за яким в силу положень ч. 1 ст.
712 ЦК України продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною другою статті 712 ЦК України
встановлено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу
України передбачено, у разі якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачем на
виконання договору перераховано
грошові кошти в сумі 700000,00 грн. згідно
платіжних доручень № 85 від 04.04.2013р., № 96
від 04.04.2013р. та №803 від 04.07.2013р. в якості
попередньої оплати.

Пунктом 5.4. Договору встановлено, у разі
невиконання постачальником своїх
зобов'язань, або за наявності очевидних
підстав вважати, що останній не виконає
своїх зобов'язань у встановлений
термін (строк) або виконає їх
неналежним чином (у т.ч. з підстав, у
настанні яких відсутня вина
постачальника), або у разі отримання
покупцем інформації, що постачальник
не вживає/неналежним чином вживає
заходів щодо оформлення страхового
випадку у відповідності до умов
Договору комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. Договору, або
постачальником змінено без погодження
з покупцем вигодонабувача у Договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. Договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для укладення/виконання цього Договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитися від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти перераховані на
користь постачальника на виконання
умов цього Договору (у т.ч. суму
грошових коштів, що визначена згідно п.
4.1.1. Договору) протягом 3 банківських
днів з моменту отримання листа-вимоги
покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
визначені попереднім реченням, є
лист-вимога покупця.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо
внаслідок прострочки боржника
виконання зобов'язань втратило інтерес
для кредитора, він має можливість
відмовитись від прийняття виконання
зобов'язань. Згідно положень ч. 2 ст. 693
ЦК України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

З урахуванням вищенаведених норм
закону та на підставі п. 5.4. договору
поставки, зважаючи на факт відсутності
поставки товару відповідачем, за який
здійснено передплату, позивач направив
відповідачу лист-вимогу №993-01/12 від
18.12.2013р. (надіслано 19.12.2013р., про що
свідчить фіскальний чек № 6759 та опис
вкладення в цінний лист, котрі
містяться в матеріалах справи), в якому
вимагав протягом 3-денного строку
повернути суму попередньої оплати за
Договором, договірну санкцію в розмірі
65800,00 грн. та 350000,00 грн. штрафу. Даний
лист-вимога повернутий на адресу
позивача у зв"язку з відмовою
адресата, про що свідчить інформація з
офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта".

Між тим, відповідач в порушення
договірних зобов"язань в обумовлені
строки, а також і за вимогою позивача не
повернув отримані кошти і це не
заперечується відповідачем у справі
навпаки, наведене знайшло
підтвердження згідно пояснень
представника фермерського
господарства в судових засіданнях, у
зв'язку з чим вимоги про повернення
суми передоплати в розмірі 700000,00 грн. на
яку не здійснено поставку товару, в
тому числі 647500,00 грн. перерахованих
відповідачу та 52500,00 грн. оплачених
позивачем Страховику за договором
страхування майбутнього врожаю від
20.03.2013р. (п.4.1.1. договору поставки)
визнаються судом обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Крім того, пунктом 6.3. Договору
визначено, у разі
невиконання/неналежного виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. цього
Договору, за кожен день прострочення
зобов'язання, а за прострочення
зобов'язання щодо поставки повару
понад 15 днів, постачальник, окрім
договірної санкції, сплачує також
штраф у розмірі 50% від суми, що
визначена п. 3.1.1. цього Договору.

За приписами статті 610 ЦК України
порушенням зобов"язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов"язання (неналежне виконання).

На підставі пункту 6.3. Договору позивач
заявив вимоги про стягнення 67200,00 грн.
договірної санкції, що нарахована за
період з 02.11.2013р. по 19.12.2013р. включно та
350000,00 грн. штрафу (700000,00 грн. х 50%).

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1
статті 216 ЦК України передбачено, що
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Засоби відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено статтею 217 та статтею 546 ЦК
України.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, яку відповідач
зобов'язаний сплатити за невиконання
чи неналежне виконання господарського
зобов'язання. Якщо розмір штрафних
санкцій не визначено, санкції
застосовуються у розмірі,
передбаченому договором.

Проте слід відмітити, що обставина,
котра встановлена сторонами у
договорі, згідно з якою за порушення
передбаченого строку поставки товару
постачальник сплачує покупцю
неустойку у розмірі 0,2 % від
визначеної вартості за кожен день
прострочення товару, не перетворює цю
неустойку в пеню за порушення
грошового зобов'язання, так само, як і
обов'язок постачальника поставити
товар не стає грошовим зобов'язанням.

В постанові Верховного Суду України
від 03.12.2013р. р. № 3-35гс13 у справі № 908/43/13-г
викладена правова позиція про те, що в
разі невиконання зобов'язань з
поставки товару до боржника може бути
застосована пеня. При цьому, на цю пеню
не розповсюджуються дія Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
оскільки зобов'язання з поставки
товару не є грошовим.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення
з мотивів неоднакового застосування

судом (судами)
касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Згідно ч. 3 ст. 82 ГПК України
господарський суд, обираючи при
прийнятті рішення правову норму, що
підлягатиме застосуванню до спірних
правовідносин, зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, які викладені у рішеннях,
прийнятих за результатом розгляду заяв
про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 111-16 цього
Кодексу.

Таким чином, даючи оцінку позовним
вимогам щодо стягнення 67200,00 грн.
договірної санкції, нарахованої за
період з 02.11.2013р. по 19.12.2013р. включно, суд,
здійснивши власний арифметичний
розрахунок даних вимог, встановив, що
позов в цій частині як обґрунтовано
заявлений, не заперечений відповідачем
у справі належними та допустимими
доказами підлягає до задоволення.

Також, господарський суд вважає
правомірними вимоги про стягнення
штрафу, нарахованого на підставі п. 6.3.
Договору, в розмірі 50% від суми, що
визначена п. 3.1.1. Договору, що становить
350000,00 грн. (700000,00 грн. х 50%).

Надаючи оцінку положенням пункту 6.3.
Договору, суд вважає, що дана умова
Договору не суперечить нормам
законодавства, так як її зміст
встановлює механізм одноразового
обчислення розміру штрафу, виходячи з
факту прострочення виконання
договірних зобов'язань і є відмінним
від щоденного нарахування договірної
санкції (пені) за весь період
неналежного виконання грошового
зобов'язання.

Така ж правова позиція щодо можливості
одночасного стягнення штрафних
санкцій та пені за невиконання
господарського зобов'язання викладена
у листі Вищого господарського суду
України №0427863-12 від 13.07.2012р. "Про
доповнення Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 №01-06/249 "Про постанови Верховного
Суду України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів".

Разом з тим, відповідно п.3 ст.83 ГПК
України господарський суд має право,
приймаючи рішення, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених у п. 3.17.4. постанови Пленуму
від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. Якщо відповідні
санкції застосовуються не у зв'язку з
порушенням зобов'язання, а з інших,
передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

В п. 42 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
07.04.2008р. № 01-8/211 «Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України»
при застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку. При цьому слід
враховувати, що правила частини
третьої статті 551 ЦК України та статті
233 ГК України направлені на запобігання
збагаченню кредитора за рахунок
боржника, недопущення
заінтересованості кредитора у
порушенні зобов'язання боржником.

У зв'язку з наведеним, у даній справі
суд враховує: 1) значний розмір штрафу,
котрий на думку суду є надто великим; 2)
термін прострочення виконання
зобов'язання є незначним; 3) факт
заявлення до стягнення в судовому
порядку інших господарських санкцій,
якими можуть компенсуватися збитки
кредитора; 4) статус відповідача у
справі, котрий є фермерським
господарством за основним видом
діяльності - вирощування
сільськогосподарської продукції,
тому на підставі норм ст. 233 ГК України,
п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України суд прийшов до
висновку про наявність виключних
обставин, які дають підстави для
зменшення розміру штрафу на 50 % та
стягнення з відповідача 175000,00 грн.
штрафу. Дана сума, на думку
господарського суду, є достатньою
мірою відповідальності для
відповідача за порушення умов
договору.

Оцінюючи позовні вимоги про стягнення
нарахованих позивачем згідно п. 5.4.
Договору 24% річних за період з 06.04.2013р.
по 17.01.2014р. в розмірі 129613,15 грн. суд
виходить з такого.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Статтею 536 Цивільного кодексу України
передбачений обов'язок боржника
сплачувати проценти за користування
чужими грошовими коштами, якщо інше не
встановлено договором. Розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Згідно п. 5.4. Договору поставки, у
випадку порушення постачальником
грошових зобов'язань, останній
зобов'язаний сплатити покупцю проценти
у розмірі 24% річних за весь час
користування грошовими коштами.

Суд погоджується з доводами позивача,
що у зв"язку з відмовою останнього від
виконання договору в натурі такі
перейшли в категорію грошових, відтак,
зважаючи на факт неповернення грошових
коштів, отриманих від позивача як
попередню оплату, у Корпорації виникло
право на стягнення 24% річних, що
встановлено у п. 5.4. договору. Утім, спір
виник в частині періоду нарахування
таких відсотків.

Суд, констатувавши положення пункту 5.4.
договору поставки, беручи до уваги, що в
договорі не встановлено обов"язку
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця вважає, що в
даному випадку мало місце погодження
сторонами певного виду цивільної
відповідальності , відтак, оскільки
договір встановлює загальний обов"язок
сплачувати проценти за весь час
користування грошовими коштами, без
конкретизації дати, тому слід
керуватися законом, а саме положеннями
ч. 3 статті 693 ЦК України.

Як зазначалось вище, у відповідності до
п. 1.2 Договору термін поставки товару
сторонами встановлено до 01.11.2013р.
включно, відтак, проценти повинні
нараховуватися від дня, коли товар мав
бути переданий , тобто з 02.11.2013р. по
17.01.2014р., що за підрахунками суду
становить 35441,10 грн. (розрахунок суду
знаходиться в матеріалах справи).
Позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

В частині стягнення 94077,70 грн. відсотків
річних господарський суд відмовляє за
їх безпідставністю.

При цьому, оцінюючи доводи позивача з
приводу того, що з моменту отримання
грошових коштів у відповідача виникла
можливість ними користуватися, у
зв'язку з чим передбачені п. 5.4. Договору
відсотки слід нараховувати з моменту
отримання грошових коштів
відповідачем, а не з моменту
прострочення господарством виконання
зобов'язання з поставки кукурудзи, то
на думку суду сама можливість
користування, тобто використання
грошових коштів з метою вилучення
певних корисних властивостей, не
означає здійснення (реалізацію) такої
можливості та потребує доведення, тоді
як за правилами ст. 693 ЦК України в
договорі повинен бути встановлений
обов'язок продавця сплачувати проценти
на суму попередньої оплати від дня
одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають до задоволення частково в
розмірі 977641,10 грн., в тому числі 700000,00
грн. попередньої оплати, 67200,00 грн.
нарахованої договірної санкції, 175000,00
грн. штрафу та 35441,10 грн. 24% річних за
користування чужими коштами.

Надаючи оцінку заяві відповідача
№2014/04-01/3 від 01.04.2014р. про надання
відстрочки сплати 700000,00 грн.
попередньої оплати на 7 місяців. суд
враховуючи заперечення представника
позивача, відхиляє заяву, з огляду на
наступне.

В обґрунтування даного клопотання
господарство вказує на необхідність
проведення весняно-польових робіт та
той факт, що арешт банківського рахунку
позбавить відповідача можливості
здійснювати господарську діяльність
та може призвести в подальшому до
фінансової неплатоспроможності.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення, при цьому
результати розгляду господарським
судом заяв (клопотань) учасників
судового процесу зазначаються в
мотивувальній, а не в резолютивній
частині рішення суду, прийнятого по
суті справи, за винятком тих випадків,
коли суд вирішує питання про вжиття
заходів до забезпечення позову (статті
67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку
виконання рішення (стаття 121 ГПК)
(правова позиція викладена в п.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 року N 6 "Про судове рішення").

Підставою для відстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому, згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтями 83, 121 ГПК, не
вимагається, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо (правова
позиція викладена в п.7.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України " Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" від 17
жовтня 2012 року №9).

Утім відповідачем не надано суду
доказів на підтвердження неможливості
виконання рішення суду у встановлені
Законом України "Про виконавче
провадження" терміни, як не
обґрунтовано строку надання такої
відстрочки. Поданий відповідачем
фінансовий звіт (баланс на 31.12.2013р. та
звіт про фінансові результати за 2013р.),
свідчить про наявність в господарства
доходу, що перевищує витрати, проте в
меншому розмірі, ніж отриманий в
попередньому періоді чим
спростовуються твердження щодо
скрутного матеріального стану
відповідача та можливого арешту
грошових коштів, оскільки з наданих
документів вбачається, що Селянське
(фермерське) господарство "ТЕРЕЗА"
знаходиться в задовільному
фінансовому стані.

Пунктом 4.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, якщо господарський суд на
підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує
розмір неустойки (штрафу, пені) витрати
позивача, пов'язані зі сплатою судового
збору, відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Таким чином, відповідно до ст. 49 ГПК
України судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно вимогам,
правомірність яких встановлена судом.

У судовому засіданні 15.04.2014р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК
України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11,
15, 16, 509, 526, 530, 536, 549, 551, 612, 629, 693, 712 ЦК
України, ст.ст. 173, 193, 230-233 ГК України,
ст.ст. 1, 2, 42 - 47, 22, 32, 34, 43, 44, 49, 811, п. 3 ст. 83,
82-85, 116, 117 ГПК України, господарський
суд, -

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Селянського (фермерського)
господарства "ТЕРЕЗА", с. Осташівці
Зборівського району Тернопільської
області, ідент. код 30419002, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України", м. Київ, вул.
Саксаганського, 1, ідент. код 37243279, -
700000,00 грн. грошових коштів, 67200,00 грн.
договірної санкції, 175000,00 грн. штрафу,
35441,10 грн. - 24% річних за користування
чужими коштами та 23052,82 грн. судового
збору.

3. В решті позову - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони та прокурор
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повний текст рішення складено "18"
квітня 2014 року.

Суддя
Н.О. Андрусик