ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 р.
Справа № 914/377/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом: Першого заступника
прокурора Львівської області в
інтересах Держави в особі:
Міністерства культури України (м. Київ)

до відповідача 1: Виконавчого комітету
Львівської міської ради (м. Львів)

до відповідача 2: Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
(м. Львів)

до відповідача 3: Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
(м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівський національний
академічний театр опери та балету
імені Соломії Крушельницької (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівське міське управління
юстиції (м. Львів)

третя особа 3, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Львівська обласна рада (м.
Львів)

третя особа 4, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області (м. Львів)

про: визнання недійсним та скасування
Рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради, Розпорядження
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
визнання права власності

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від прокурора: Макогон Ю.І. - ст.
прокурор відділу Прокуратури
Львівської області, посвідчення №020325
від 06.09.2013 року.

від позивача: Сенишин В.І. - довіреність
№343/10/13-14 від 11.02.2014 року.

від відповідача 1: Феник Л.М. -
довіреність №1.7. вих. -17 від 23.01.2014 року.

від відповідача 2: Не з'явився.

від відповідача 3: Не з'явився.

від третьої особи 1: Єндик Я.В. -
довіреність №2 від 10.10.2013 року.

Шмотолоха В.З. -
довіреність №1 від 10.10.2013 року.

від третьої особи 2: Не з'явився.

від третьої особи 3: Не з'явився.

від третьої особи 4: Не з'явився.

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
Першого заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі: Міністерства культури України
(м. Київ) до відповідача 1 - Виконавчого
комітету Львівської міської ради (м.
Львів), відповідача 2 - Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради (м. Львів), відповідача 3 -
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» (м. Львів), третя
особа 1, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Львівський національний академічний
театр опери та балету імені Соломії
Крушельницької (м. Львів), третя особа 2,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Львівське міське управління юстиції (м.
Львів), третя особа 3, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Львівська обласна
рада (м. Львів) про визнання недійсним
та скасування рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради,
Розпорядження Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та визнання права
власності.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 07.02.2014 року
порушено провадження у справі і
призначено до розгляду на 13.02.2014 року.
Ухвалою суду від 13.02.2014 року по справі
залучено в якості третьої особи 4, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області (м. Львів). Ухвалою суду від
13.02.2014 року розгляд справи відкладено
до 19.02.2014 року, у зв'язку з відсутністю
представників відповідача 1,
відповідача 2, відповідача 3. Ухвалою
суду від 19.02.2014 року розгляд справи
відкладено до 27.02.2014 року, у зв'язку з
відсутністю представників сторін.
Ухвалою суду від 27.02.2014 року розгляд
справи відкладено до 05.03.2014 року, у
зв'язку з відсутністю представників
відповідача 3 та третьої особи 3.
Ухвалою суду від 05.03.2014 року розгляд
справи відкладено до 19.03.2014 року, для
надання доказів. Ухвалою суду від 19.03.2014
року розгляд справи відкладено до
26.03.2014 року, згідно клопотання
учасників процесу та для надання
доказів. Ухвалою суду від 26.03.2014 року
розгляд справи відкладено до 10.04.2014
року, в зв'язку з відсутністю
представників позивача, відповідача 1.
відповідача 3, третьої особи 3 та
третьої особи 4.

Учасники судового засідання заявили
клопотання про нездійснення технічної
фіксації судового процесу.

Прокурор вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.02.2014 року, про відкладення від 13.02.2014
року, від 19.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від
05.03.2014 року, від 19.03.2014 року, від 26.03.2014
року не виконав, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечив.

13.02.2014 року за вх.№6447/14 прокурор подав
клопотання про долучення доказів до
матеріалів справи.

05.03.2014 року за вх.№10094/14 прокурор подав
пояснення по суті позовних вимог.

05.03.2014 року за вх.№1175/14 прокурор подав
клопотання про уточнення позовних
вимог, а саме, просить суд вважати
відповідача 3 - Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» - Третьою особою 5,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору.

19.03.2014 року за вх.№1466/14 прокурор подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи понад строк,
передбачений ст. 69 ГПК України.

26.03.2014 року за вх.№13185/14 прокурор подав
клопотання про долучення доказів до
матеріалів справи.

08.04.2014 року за вх.№1789/14 прокурор подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині позовних вимог до відповідача 3
- Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки».

08.04.2014 року за вх.№1790/14 прокурор подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині визнання недійсним та
скасування Свідоцтва про право
власності на будинок №Г-01082, що видане 10
вересня 2004 року Галицькою районною
адміністрацією м. Львова.

Позивач вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.02.2014 року, про відкладення від 13.02.2014
року, від 19.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від
05.03.2014 року, від 19.03.2014 року, від 26.03.2014
року не виконав, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечив.

25.02.2014 року за вх.№7631/14 позивач подав
письмові пояснення по справі.

04.03.2014 року за вх.№9064/14 позивач подав
письмові пояснення по справі.

26.03.2014 року позивач подав клопотання
про розгляд справи без участі
представника позивача, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

10.04.2014 року за вх.№1903/14 позивач подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на будинок №Г-01082, видане 10
вересня 2004 року Галицькою районною
адміністрацією м. Львова».

Відповідач 1 вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.02.2014 року, про відкладення від 13.02.2014
року, від 19.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від
05.03.2014 року, від 19.03.2014 року, від 26.03.2014
року не виконав, явку повноважного
представника в судове засідання
забезпечив.

13.02.2014 року за вх.№6405/14 відповідач 1
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

27.02.2014 року за вх.№8023/14 відповідач 1
подав відзив на позовну заяву.

05.03.2014 року за вх.№9715/14 відповідач 1
подав додаткові пояснення по справі.

26.03.2014 року за вх.№13116/14 відповідач 1
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

10.04.2014 року за вх.№16015/14 відповідач 1
подав заяву про визнання позову в
повному обсязі та розстрочення
стягнення оплати судового збору
строком на три роки.

Відповідач 2 вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.02.2014 року, про відкладення від 13.02.2014
року, від 19.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від
05.03.2014 року, від 19.03.2014 року, від 26.03.2014
року не виконав, явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча і був своєчасно,
належним чином, відповідно до ст.64 ГПК
України, повідомлений про час, місце і
дату розгляду справи, про що свідчить
Реєстр №364 на відправлення
рекомендованої кореспонденції за
28.03.2014 року, а явка відповідача 1 була
визнана судом та визначена в ухвалах
суду обов'язковою.

13.02.2014 року за вх.№6371/14 відповідач 2
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

27.02.2014 року за вх.№8261/14 відповідач 2
подав відзив на позовну заяву.

05.03.2014 року за вх.№9721/14 відповідач 2
подав додаткові пояснення по справі.

10.04.2014 року за вх.№15919/14 відповідач 2
подав клопотання про відкладення
розгляду справи, яке було судом
відхилено, в звязку з тим, що
відповідачем 2 не надано документально
підтвердженого обгрунтування
неможнивості забезпечення явки іншого
представника замість такого, що
задіяний в іншому процесі.

Відповідач 3 вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
07.02.2014 року, про відкладення від 13.02.2014
року, від 19.02.2014 року, від 27.02.2014 року, від
05.03.2014 року, від 19.03.2014 року, від 26.03.2014
року не виконав, явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча і був своєчасно,
належним чином, відповідно до ст.64 ГПК
України, повідомлений про час, місце і
дату розгляду справи, про що свідчить
Реєстр №364 на відправлення
рекомендованої кореспонденції за
28.03.2014 року, а явка відповідача 3 була
визнана судом та визначена в ухвалах
суду обов'язковою.

05.03.2014 року за вх.№10097/14 відповідач 3
подав відзив на позовну заяву.

05.03.2014 року за вх.№1177/14 відповідач 3
подав клопотання про виключення
відповідача 3 з числа відповідачів та
залучити у якості третьої особи без
самостійних вимог.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про
відкладення від 13.02.2014 року, від 19.02.2014
року, від 27.02.2014 року, від 05.03.2014 року, від
19.03.2014 року, від 26.03.2014 року не виконала,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечила.

04.03.2014 року за вх.№9063/14 третя особа 1
подала письмові пояснення по справі.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про
відкладення від 13.02.2014 року, від 19.02.2014
року, від 27.02.2014 року, від 05.03.2014 року, від
19.03.2014 року, від 26.03.2014 року не виконала,
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечила, хоча і
була своєчасно, належним чином,
відповідно до ст.64 ГПК України,
повідомлена про час, місце і дату
розгляду справи, про що свідчить Реєстр
№364 на відправлення рекомендованої
кореспонденції за 28.03.2014 року, а явка
третьої особи 2 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою

03.03.2014 року за вх.№8514/14 третя особа 2
подала відзив на позовну заяву.

Третя особа 3 вимог ухвали суду про
відкладення від 13.02.2014 року, від 19.02.2014
року, від 27.02.2014 року, від 05.03.2014 року, від
19.03.2014 року, від 26.03.2014 року не виконала
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечила, хоча і
була своєчасно, належним чином,
відповідно до ст.64 ГПК України,
повідомлена про час, місце і дату
розгляду справи, про що свідчить Реєстр
№365 на відправлення рекомендованої
кореспонденції за 28.03.2014 року, а явка
третьої особи 3 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

Третя особа 4 вимог ухвали суду про
відкладення від 13.02.2014 року, від 19.02.2014
року, від 27.02.2014 року, від 05.03.2014 року, від
19.03.2014 року, від 26.03.2014 року не виконала
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечила, хоча і
була своєчасно, належним чином,
відповідно до ст.64 ГПК України,
повідомлена про час, місце і дату
розгляду справи, про що свідчить Реєстр
№365 на відправлення рекомендованої
кореспонденції за 28.03.2014 року, а явка
третьої особи 4 була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути спір, відповідно до
ст. 75 ГПК України, за наявними у справі
матеріалами, у відсутності
представника відповідачів 2,3, третіх
осіб 2,3.4.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну
і резолютивну частини рішення
виготовлено, підписано та оголошено
10.04.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, Ухвалою
«Про передачу майна комунальної
власності» від 12 травня 1993 року №288
Львівська обласна Рада народних
депутатів затвердила Перелік майнових
комплексів підприємств, установ,
організацій, що відносяться до
комунальної власності Львівської
обласної Ради народних депутатів,
згідно Додатку № 2.

Прокурор зазначає, що Додатком № 2 до
згаданої Ухвали у сфері культури одним
з таких комплексів визначений майновий
комплекс Театру опери та балету ім. Ів.
Франка (м. Львів, вул. Ботвіна, 6 (після
зміни назви вул. Куліша, 6а), (п. 34 розділу
«Культура»).

Прокурор звертає увагу на те, що у
подальшому, Рішенням Львівської
обласної ради «Про передачу
Львівського державного академічного
театру опери та балету ім. С.
Крушельницької у державну власність»
від 02 листопада 2000 року № 374,
підтвердженим Рішенням Львівської
обласної ради від 22 грудня 2005 року № 456,
вирішено передати Львівський
державний академічний театр опери та
балету ім. С. Крушельницької у державну
власність в підпорядкування
Міністерства культури і мистецтв
України.

Прокурор зазначає, що 24 грудня 2005 року
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України № 565-р «Про передачу цілісного
майнового комплексу Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької у державну власність»
вирішено прийняти пропозицію
Львівської обласної ради та
Міністерства культури і мистецтв
України про передачу цілісного
майнового комплексу Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької із спільної власності
територіальних громад області у
державну власність, з віднесенням його
до сфери управління Міністерства. На
виконання вищевказаного розпорядження
Кабінету Міністрів України, 16 січня 2006
року Міністерством культури і мистецтв
України видано наказ № 10 «Про
створення комісії з приймання-передачі
цілісного майнового комплексу
Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької у державну
власність».

Прокурор наголошує, що Актом
приймання-передачі від 17 січня 2006 року
комісія, що була створена відповідно до
наказу Міністерства культури і туризму
України від 16 січня 2006 року № 10, провела
обстеження і передачу цілісного
майнового комплексу Театру із спільної
власності територіальних громад
області у державну власність з
віднесенням його до сфери управління
Міністерства культури і мистецтв
України. Даний Акт затверджений
Міністром культури і туризму України.

Водночас, за твердженням прокурора, на
виконання вимог листа Міністерства
культури України від 31.10.2013 року
№3529/11/13-13 з приводу передачі цілісного
майнового комплексу Львівського
національного академічного театру
опери та балету ім. Соломії
Крушельницької у державну власність,
Театр надав відповідь від 25.11.2013 року №
248. Так, з доданих до листа Театру
документів вбачається наступне:

Рішенням від 21 грудня 2001 року «Про
передачу на баланс будинку № 6а на вул.
Куліша» № 597 Виконавчий комітет
Львівської міської ради вирішив: 1)
передати на баланс будинок № 6а на вул.
Куліша, залишивши його в комунальній
власності, для розміщення
реставраційних майстерень театру; 2)
зобов'язати Галицьку районну
адміністрацію забезпечити передачу на
баланс Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької будинок № 6а на
вул. Куліша в м. Львові.

Розпорядженням Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
від 10 вересня 2004 року № 1057 «Про
оформлення Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької права
комунальної власності на будинок № 6а
на вул. Куліша», прийнятим на виконання
Рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 21 грудня 2001
року № 597 «Про передачу на баланс
будинку № 6а на вул. Куліша»: 1)
оформлено Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької право
комунальної власності на будинок № 6-а
на вул. Куліша загальною площею 3071,0 кв.
м; 2) зобов'язано відділ приватизації
житла оформити і видати Львівському
державному академічному театру опери
та балету ім. Соломії Крушельницької
Свідоцтво про право комунальної
власності на будинок № 6-а на вул.
Куліша загальною площею 3071,0 кв. м; 3)
зобов'язано Львівський державний
академічний театр опери та балету ім.
Соломії Крушельницької зареєструвати
Свідоцтво про право власності у
Львівському обласному державному бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки.

Свідоцтвом про право власності на
будинок від 10 вересня 2004 року № Г-01082, що
було видано на виконання
вищезазначеного Розпорядження
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради посвідчує, що
територіальній громаді м. Львова
належить на праві комунальної
власності будинок, що знаходиться за
адресою: м. Львів, вул. Куліша 6а, з
правом оперативного управління
Львівському державному академічному
театру опери та балету ім. Соломії
Крушельницької.

Витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 04 жовтня 2004 року
№4935983 підтверджено реєстрацію речових
прав на зазначений будинок з
віднесенням його до комунальної
власності.

Прокурор зазначає, що Виконавчий
комітет Львівської міської ради,
приймаючи рішення «Про передачу на
баланс будинку № 6а на вул. Куліша» від
21 грудня 2001 року № 597, перевищив свої
повноваження, оскільки, по-перше,
прийняв рішення, щодо майна, належного
іншому суб'єкту права власності -
Львівській обласній раді; по-друге,
здійснив розпорядження об'єктом права
власності, вважаючи, що даний об'єкт
права власності належить Львівській
міській раді на праві комунальної
власності, всупереч нормам ч. 3 ст. 24
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні». З тих же
підстав з порушенням компетенції та
без жодних повноважень діяла Галицька
районна адміністрація Львівської
міської ради, приймаючи Розпорядження
«Про оформлення Львівському
державному академічному театру опери
та балету ім. Соломії Крушельницької
права комунальної власності на будинок
№ 6а на вул. Куліша» від 10 вересня 2004
року № 1057, оскільки приймалося на
виконання вказаного Рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 21 грудня 2001 № 597.

Прокурор зазначає, що право державної
власності на спірну будівлю виникло з 17
січня 2006 року, оскільки, відповідно до
ч. 6 ст. 7 Закону України «Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності» (в редакції
Закону від 03 листопада 2005 року), право
власності на об'єкт передачі виникає з
дати підписання акта
приймання-передачі.

Прокурор наголошує, що, оскільки після
отримання спірної будівлі за Актом
жодних правочинів із нею чи її частками
не вчинялося, то, відповідно,
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, після оформлення Акту
приймання-передачі не здійснювалось.

Згідно із ст. 121 Конституції України, на
органи прокуратури покладено функції
представництва інтересів громадян і
держави в судах, у випадках, визначених
законом. Положеннями ст. 361 Закону
України «Про прокуратуру» визначено,
що представництво прокуратурою
інтересів держави в судах полягає у
здійсненні прокурорами від імені
Держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист в суді інтересів
держави. Підставою представництва
таких інтересів є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. Обираючи форму
представництва, передбачену частиною
п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів Держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, під
поняттям «орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах» потрібно
розуміти орган державної влади чи
орган місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади. Вказаним рішенням
Конституційного Суду України
передбачено, що інтереси держави є
оціночним поняттям, і лише прокурор
визначає в чому саме відбулось, або
могло відбутись порушення
матеріальних або інших інтересів
держави. Виходячи з даних положень
Конституції України та законів,
тлумачень Конституційного Суду
України, прокурор має статус законного
представника Держави чи громадян у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Відповідно до Положення про
Міністерство культури України,
затвердженого указом Президента
України від 06 квітня 2011 року № 388/2011,
Міністерство культури України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Міністерство культури України
є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади
щодо формування державної політики у
сфері кінематографії, формування та
забезпечення реалізації державної
політики у сферах культури та мистецтв,
охорони культурної спадщини,
вивезення, ввезення і повернення
культурних цінностей, державної мовної
політики, а також спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері
міжнаціональних відносин, релігії та
захисту прав національних меншин
України.

За таких обставин, Прокуратура
Львівської області вважає за необхідне
звернутися до суду з метою захисту
інтересів Держави в особі Міністерства
культури України. В даному випадку
позовна давність не була пропущена,
оскільки про оспорювальні рішення
Міністерство культури України
дізналось 25.11.2013 року із відповіді
Театру. Так, 02 жовтня 2013 року
Міністерство культури України, як
орган управління майном, з метою
впорядкування відносин державної
власності та речових прав на нерухоме
майно, звернулося до Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької, як до підконтрольного
Закладу, з листом (вих. № 2569/15-4/14-13) щодо
надання звіту про проведену роботу
стосовно реєстрації речових прав на
нерухоме майно, що перебуває у віданні
Закладу. 03 жовтня 2013 року на вказаний
лист Заклад надав відповідь (вих. № 201),
згідно якої вбачалося, що станом на
сьогоднішній день оформлені свідоцтво
про право державної власності на
головну будівлю театру, за адресою: м.
Львів, проспект Свободи, 28, та свідоцтва
про право державної власності на
будівлі і споруди господарської зони
Театру, за адресою: м. Львів, вул.
Гайдучка, 7. Проте будівля
художньо-виробничих майстерень Театру,
що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Куліша, 6а (загальна площа становить 3 071,
0 кв. м.), перебуває на балансовому
обліку Театру та належить на праві
комунальної власності територіальній
громаді м. Львова.

Прокурор зазначає, що 31 жовтня 2013 року
Міністерство культури України листом
№ 3529/11/13-13 звернулося до Театру з
вимогою про надання інформації та
копій підтверджуючих документів щодо
підстав перебування спірної будівлі у
комунальній власності територіальної
громади м. Львова. Водночас, на
виконання вимог листа Міністерства
культури України від 31.10.2013 року
№3529/11/13-13, Театр надав відповідь від
25.11.2013 року № 248 із документами, які
оспорюються.

Прокурор наголошує, що, відповідно до
Довідки №5 від 21.01.2014 Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
вартість приміщень
художньо-виробничих майстерень Театру,
що знаходяться за адресою: Львів,
вул.Куліша, 6а, загальною площею 3071 кв.м.,
становить 3 485 640 грн.

Також, 05.03.2014 року за вх.№1175/14 прокурор,
користуючись правами, передбаченими
ст.ст. 22, 29 ГПК України, уточнив позовні
вимоги та просить вважати Обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» -
Третьою особою 5, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору. У
решті позовних вимог, підтримує такі у
повному обсязі.

08.04.2014 року за вх.№1789/14 прокурор подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині позовних вимог до відповідача 3
- Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки».

08.04.2014 року за вх.№1790/14 прокурор подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на будинок №Г-01082, видане 10
вересня 2004 року Галицькою районною
адміністрацією м. Львова».

Позивач у своїх поясненнях від 25.02.2014
року за вх.№7631/14 позицію прокурора, що
викладена у позовній заяві, підтримує
повністю, просить суд позов задоволити
в повному обсязі.

Позивач зазначає, що правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно визначені
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (в редакції
Закону від 11.08.2013 р.). (надалі - Закон).
Вищевказаним Законом встановлено, що
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державна
реєстрація прав є публічною,
обов'язковою та проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.
Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації, відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно із Законом, Державний реєстр
речових прав на нерухоме майно є єдиною
державною інформаційною системою, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Крім того, позивач зазначає, що із
змісту листа Міністерства культури
України від 31.10.2013 р. вих. №3529/11/13-13
вбачається, що Львівський національний
академічний театр опери та балету
імені Соломії Круїнельницької, як
цілісний майновий комплекс, передано у
державну власність із віднесенням до
сфери управління Міністерства. Майно
надано Театру на праві оперативною
управління та міститься в Єдиному
реєстрі об'єктів державної власності.
Одночасно, відповідно до витягу
Львівського обласного державного
комунального бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 04.10.2004 р. № 4935983,
будівля Театру, що розташована за
адресою: м. Львів, вул, Куліша, 6а,
належить до комунальної власності
територіальної громади м. Львова.

Позивач зазначає, що, згідно п. 1
Положення про Єдиний реєстр об'єктів
державної власності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 14.04.2004 р. N 467 (зі змінами), Єдиний
реєстр об'єктів державної власності
(далі - Реєстр) є автоматизованою
системою збирання, обліку, накопичення,
оброблення, захисту та надання
інформації про нерухоме майно, у тому
числі передане в оренду, лізинг,
концесію або заставу державних
підприємств, їх об'єднань, установ та
організацій (далі підприємства), а
також корпоративні права держави на
державне майно, що не увійшло до
статутних капіталів господарських
товариств, створених у процесі
приватизації та корпоратизації (далі -
балансоутримувачі). Пунктом 6 вказаного
Положення передбачено, що до Реєстру
вносяться відомості на підставі
бухгалтерської та статистичної
звітності підприємств, господарських
товариств, у статутних капіталах яких
акції (частки, паї) належать державі, та
балансоутримувачів.

За приписами п. 5 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. За ст. 2
зазначеного Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
що містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав. Отже,
на думку позивача, з наведеного
випливає, що знаходження об'єкта
нерухомості в Єдиному реєстрі об'єктів
державної власності не підтверджує
державної реєстрації права власності
на таке та реєстрацію останнього у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно, а відтак, і виникнення
права власності на об'єкт нерухомого
майна.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1
зазначає, що Ухвалою Львівської
обласної ради від 12 травня 1993 року №228
«Про передачу майна комунальної
власності» затверджено Перелік
майнових комплексів підприємств,
установ, організацій, що відносяться до
комунальної власності Львівської
обласної ради, де Додатком №2 до
зазначеної ухвали, у сфері культури
визначений майновий комплекс Театру
опери та балету ім. Ів. Франка, вул.
Ботвіна, 6 (на даний час вул. Куліша, 6а).

Відповідач 1 зазначає, що Рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 21 грудня 2001 року № 597
«Про передачу на баланс будинку №6а на
вул. Куліша» прийнято з перевищенням
повноважень та вважається таким, що
підлягає скасуванню.

В свою чергу, на думку відповідача 1, з
порушенням компетенцій прийнято
розпорядження Галицькою районною
адміністрацією Львівської міської
ради від 10.09.2004 року № 1057 «Про
оформлення Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької права
комунальної власності на будинок №6а
на вул. Куліша», видано Свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від
10.09.2004 року №-Г-01082 та здійснено
реєстрацію права власності (витяг від
04.10.2004 року № 4935983).

Враховуючи вищенаведене, відповідач 1
вважає, що позовні вимоги першого
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
Міністерства культури України (м.Київ)
до Виконавчого комітету Львівської
міської ради, Галицької районної
адміністрації, обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» слід задоволити,
скасувати Рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради від 21
грудня 2001 року № 597 «Про передачу на
баланс будинку №6а на вул. Куліша»,
Розпорядження Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
від 10.09.2004 року № 1057 «Про оформлення
Львівському державному академічному
театру опери та балету ім.Соломії
Крушельницької права комунальної
власності на будинок №6а на вул.
Куліша», реєстрацію права власності та
визнання права власності, згідно
витягу від 04.10.2004 року № 4935983, як такі що
прийняті з перевищенням повноважень.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2
зазначає, що Рішенням №597 від 21.12.2001
року «Про передачу на баланс будинку
№6-а на вул. Куліша» Виконавчий комітет
Львівської міської ради передав на
баланс Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької будинок №6-а на
вул. Куліша (заг. пл. 3031,2 кв.м.), залишивши
його у комунальній власності, для
розміщення реставраційних майстерень
Театру.

10.04.2014 року за вх.№16015/14 відповідач 1
подав заяву про визнання позову в
повному обсязі та розстрочення
стягнення оплати судового збору
строком на три роки.

Відповідач 2 наголошує, що, на підставі
заяви директора Львівського
державного академічного театру опери
та балету імені Соломії
Крушельницької, враховуючи Рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради №597 від 21.12.2001 року,
Галицькою районною адміністрацією ЛМР
прийнято Розпорядження №1057 від 10.09.2004
року «Про оформлення Львівському
державному академічному театру опери
та балету імені Соломії Крушельницької
права комунальної власності на будинок
№6а на вул. Куліша».

Враховуючи, що Рішенням Львівської
обласної ради №374 від 02.11.2000 року «Про
передачу Львівського державного
академічного театру опери та балету
імені С.Крушельницької у державну
власність», підтвердженим Рішенням
Львівської обласної ради №456 від 22.12.2005
року, вирішено передати Львівський
національний академічний театр опери
та балету імені Соломії Крушельницької
у державну власність, відповідач 2
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач 3
зазначає, що 04.10.2004 р., ОКП ЛОР "БТІ та ЕО"
було зареєстровано приміщення пл.3071,0
кв.м., на вул.Куліша, 6а у м.Львові за
Львівським державним академічним
театром опери та балету ім. С.
Крушельницької, на підставі Свідоцтва
про право власності №Г-01082, виданого
10.09.2004 р. Галицькою районною
адміністрацією Львівської міської
ради, згідно з Розпорядженням №1057 від
10.09.2004 р., оскільки вищевказане
Свідоцтво було правовстановлюючим
документом для реєстрації, згідно п.6
додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого Міністерством юстиції
07.02.2002 р. за №7/5.

Виходячи із вищенаведеного, на думку
відповідача 3, хоча реєстрація
Свідоцтва про право власності від
10.09.2004 р. на приміщення на вул. Куліша,6а
у м. Львові була здійснена згідно
чинного законодавства, проти позову
відповідач 3 не заперечує.

У своїх поясненнях третя особа 1
зазначає, що повністю підтримує
правову позицію прокурора та позивача
і просить суд задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

У своїх поясненнях третя особа 2
зазначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК
України, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін. Позивачем у позовній
заяві ставиться вимога щодо визнання
за державою Україна в особі
Міністерства культури України права
державної власності на будинок площею
3071,0 кв.м., що знаходиться за адресою
м.Львів, вул. Куліша, 6а, з правом
оперативного управління Львівському
національному академічному театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької та вимога реєстрації
права власності. Третя особа 2 вважає,
що рішення суду в подальшому не може
вплинути на права та обов»язки
Львівського міського управління
юстиції щодо власника нерухомого
майна, оскільки Львівське міське
управління юстиції не здійснює
реєстраційних дій щодо державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень. У п. 2 ч. 2 ст. 9
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно» зазначено, що державний
реєстратор приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову у державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 цього ж Закону,
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об»єднань у діяльність державного
реєстратора, пов»язану з проведенням
державної реєстрацій прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»,
державні реєстратори за порушення
законодавства у сфері державної
реєстрації прав несуть дисциплінарну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність у порядку,
встановленому законом. Дії або
бездіяльність державного реєстратора
можуть бути оскаржені до суду. Отже, в
подальшому, у власника нерухомого
майна виникатимуть
адміністративно-правові відносини між
ним та державним реєстратором прав на
нерухоме майно.

На момент розгляду справи третя особа 3
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечла,
відзиву на позов не подала.

На момент розгляду справи третя особа 4
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечла,
відзиву на позов не подала.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Згідно із ст. 121 Конституції України, на
органи прокуратури покладено функції
представництва інтересів громадян і
держави в судах, у випадках, визначених
законом.

Положеннями ст. 361 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що
представництво прокуратурою інтересів
держави в судах полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист в суді інтересів
держави. Підставою представництва
таких інтересів є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. Обираючи форму
представництва, передбачену частиною
п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, під
поняттям «орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах»,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.
Вказаним рішенням Конституційного
Суду України передбачено, що інтереси
держави є оціночним поняттям, і лише
прокурор визначає, в чому саме
відбулось, або могло відбутись
порушення матеріальних або інших
інтересів держави.

Виходячи з даних положень Конституції
України та законів, тлумачень
Конституційного Суду України, прокурор
має статус законного представника
держави чи громадян у випадках,
передбачених чинним законодавством.

Відповідно до Положення про
Міністерство культури України,
затвердженого указом Президента
України від 06 квітня 2011 року № 388/2011,
Міністерство культури України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Міністерство культури України
є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади
щодо формування державної політики у
сфері кінематографії, формування та
забезпечення реалізації державної
політики у сферах культури та мистецтв,
охорони культурної спадщини,
вивезення, ввезення і повернення
культурних цінностей, державної мовної
політики, а також спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері
міжнаціональних відносин, релігії та
захисту прав національних меншин
України.

Міністерство культури України,
відповідно до покладених на нього
завдань, здійснює координацію
діяльності театрів, здійснює контроль
за діяльністю театрів, заснованих на
державній та комунальній формах
власності, виконує у межах повноважень
інші функції з управління об'єктами
державної власності, що належать до
сфери його управління, здійснює інші
повноваження, визначені законами
України та пов'язані з виконанням
покладених на нього Президентом
України завдань. Міністерство культури
України з метою організації своєї
діяльності контролює діяльність
підприємств, установ, організацій, що
належать до сфери його управління.

Так, 02 жовтня 2013 року Міністерство
культури України, як орган управління
майном, з метою впорядкування відносин
державної власності та речових прав на
нерухоме майно, звернулося до
Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені Соломії Крушельницької, як до
підконтрольного Закладу, з листом (вих.
№ 2569/15-4/14-13) щодо надання звіту про
проведену роботу стосовно реєстрації
речових прав на нерухоме майно, що
перебуває у віданні Закладу. 03 жовтня
2013 року на вказаний лист Заклад надав
відповідь (вих. № 201), згідно якої
вбачалося, що станом на день надання
інформації оформлені Свідоцтво про
право державної власності на головну
будівлю театру, за адресою: м. Львів,
проспект Свободи, 28, та Свідоцтва про
право державної власності на будівлі і
споруди господарської зони театру, за
адресою: м. Львів, вул. Гайдучка, 7. Проте,
будівля художньо-виробничих
майстерень театру, що знаходиться за
адресою: м. Львів, вул. Куліша, 6а
(загальна площа становить 3 071, 0 кв. м.),
перебуває на балансовому обліку театру
та належить на праві комунальної
власності територіальній громаді м.
Львова.

31 жовтня 2013 року Міністерство культури
України листом № 3529/11/13-13 звернулося до
Театру з вимогою про надання
інформації та копій підтверджуючих
документів щодо підстав перебування
спірної будівлі у комунальній
власності територіальної громади м.
Львова. Водночас, на виконання вимог
листа Міністерства культури України
від 31.10.2013 року №3529/11/13-13, Театр надав
відповідь від 25.11.2013 року № 248 із
документами, які оспорюються.
Відповідно до довідки №5 від 21.01.2014 року
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», вартість приміщень
художньо-виробничих майстерень театру,
що знаходяться за адресою: Львів,
вул.Куліша, 6а, загальною площею 3071 кв.м.,
становить 3 485 640 грн.

Позивач у своїх поясненнях від 25.02.2014
року за вх.№7631/14 позицію прокурора, що
викладена у позовній заяві, підтримує
повністю, просить суд позов задоволити
в повному обсязі. За таких обставин
Прокуратура Львівської області вважає
за необхідне звернутися до суду з метою
захисту інтересів держави в особі
Міністерства культури України.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності", об'єктами управління
державної власності є державне майно,
що перебуває на балансі господарських
організацій і не увійшло до їх
статутних капіталів.

Згідно із ст. 5 Закону України "Про Фонд
державного майна України" та ст. 7
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності", Фонд
державного майна України та його
регіональні відділення приймають
рішення про подальше використання
державного майна, яке не увійшло до
статутних капіталів господарських
організацій, але перебуває на їх
балансі.

Відповідно до п.1.3. Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, затвердженого наказом Фонду
державного майна України та
Міністерства економіки України від
19.05.1999 року №908/68, управління державним
майном, яке не увійшло до статутних
капіталів господарських товариств у
процесі приватизації, полягає у виборі
та забезпеченні уповноваженим органом
(державні органи приватизації) способу
та умов подальшого використання майна.
Єдиним способом управління об'єктами
житлового фонду, що належать до
державної власності, згідно із
зазначеним Положенням, є їх передача в
комунальну власність.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності", об'єктами
передачі є, в тому числі, житловий фонд
та інші об'єкти соціальної
інфраструктури, які не увійшли до
статутних капіталів господарських
товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації), а також
інше окреме, індивідуально визначене
майно підприємств.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності", ініціатива
щодо передачі об'єктів права державної
та комунальної власності може
виходити, зокрема, від органів,
уповноважених управляти державним
майном.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності", передача
об'єктів житлового фонду та соціальної
інфраструктури, які не увійшли до
статутних фондів господарських
товариств, створених в процесі
приватизації (корпоратизації), з
державної у комунальну власність
здійснюється за рішенням органів,
уповноважених управляти державним
майном.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності", передача
об'єктів з державної у комунальну
власність територіальних громад сіл,
селищ, міст, районів у містах
здійснюється за наявності згоди
відповідних сільських, селищних,
міських, районних у містах рад, якщо
інше не передбачено законом, а у
спільну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст - за наявності
згоди районних або обласних рад, якщо
інше не передбачено законом.

Відповідно до п.51 ч. 1 ст.26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", до виключної компетенції
міських, селищних, сільських рад
належить надання згоди на передачу
об'єктів з державної у комунальну
власність та прийняття рішень про
передачу об'єктів з комунальної у
державну власність, а також щодо
придбання об'єктів державної
власності.

Статтею 6 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" визначено, що
передача об'єктів здійснюється
комісією з питань передачі об'єктів, до
складу якої входять представники
виконавчих органів відповідних рад,
місцевих органів виконавчої влади,
органів, уповноважених управляти
державним майном, самоврядних
організацій, фінансових органів,
підприємств, трудових колективів
підприємств, майно яких підлягає
передачі. У разі передачі об'єктів у
комунальну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів у
містах комісію з питань передачі
об'єктів утворює та призначає її голову
виконавчий орган відповідної
сільської, селищної, міської, районної
у місті ради.

Частиною третьою статті 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" встановлено, що органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Згідно статті 74 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про передачу об'єктів права державної
та комунальної власності», передача
об'єктів з комунальної у державну
власність здійснюється за рішенням
районних, обласних рад - щодо об'єктів
права спільної власності
територіальних громад сіл, селищ, міст,
що перебувають в управлінні районних,
обласних рад.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
власність» (чинного на момент
виникнення спірних відносин), об'єктами
права комунальної власності є майно
закладів культури.

Постановою Кабінету міністрів України
«Про розмежування державного майна
України між загальнодержавною
(республіканською) власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною) власністю» від 05
листопада 1991 року № 311 встановлено, що
розмежування майна між власністю
областей, міст Києва та Севастополя і
власністю районів, міст обласного
підпорядкування, районів міст Києва та
Севастополя провадиться
облвиконкомами, Київським і
Севастопольським міськвиконкомами з
участю виконкомів нижчестоящих Рад
народних депутатів; розмежування майна
між власністю районів, міст обласного
підпорядкування та власністю інших
адміністративно-територіальних
одиниць провадиться виконкомами
районних і міських Рад народних
депутатів з участю виконкомів районних
у містах, міських районного
підпорядкування, селищних і сільських
Рад народних депутатів. Театри
визначені в складі Переліку державного
майна України, що передається до
власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності).

Стаття 2 Цивільного кодексу України
визначає, що учасниками цивільних
відносин є держава України, Автономна
республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб'єкти публічного права.

Статтею 324 Цивільного кодексу України
визначено, що від імені українського
народу право власності здійснюють
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування в межах,
встановлених Конституцією України.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорення. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може, зокрема, бути
визнання права або визнання правочину
недійсним.

В силу ст. 21 Цивільного кодексу України,
суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт або правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом місцевого самоврядування, якщо
він суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

При цьому учасником цивільних відносин
можуть бути держава, державні органи,
органи місцевого самоврядування та
інші суб'єкти публічного права. У межах
цих цивільних відносин можуть
оскаржуватись нормативно-правові акти
або правові акти індивідуальної дії,
видані вказаними суб'єктами публічного
права, якщо вони порушують цивільні
права або інтереси інших осіб, в тому
числі суб'єктів господарської
діяльності.

Судом встановлено, що Ухвалою «Про
передачу майна комунальної власності»
від 12 травня 1993 року №288 Львівська
обласна Рада народних депутатів
затвердила Перелік майнових
комплексів підприємств, установ,
організацій, що відносяться до
комунальної власності Львівської
обласної Ради народних депутатів,
згідно додатку № 2. Додатком № 2 до
згаданої Ухвали у сфері культури одним
з таких комплексів визначений майновий
комплекс Театру опери та балету ім. Ів.
Франка (м. Львів, вул. Ботвіна, 6, після
зміни назви - вул. Куліша, 6а (п. 34 розділу
«Культура»).

У подальшому, Рішенням Львівської
обласної ради «Про передачу
Львівського державного академічного
театру опери та балету ім. С.
Крушельницької у державну власність»
від 02 листопада 2000 року № 374,
підтвердженим Рішенням Львівської
обласної ради від 22 грудня 2005 року № 456,
вирішено передати Львівський
державний академічний театр опери та
балету ім. С. Крушельницької у державну
власність, в підпорядкування
Міністерства культури і мистецтв
України.

24 грудня 2005 року Розпорядженням
Кабінету Міністрів України № 565-р «Про
передачу цілісного майнового
комплексу Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені Соломії Крушельницької у
державну власність» вирішено прийняти
пропозицію Львівської обласної ради та
Міністерства культури і мистецтв
України про передачу цілісного
майнового комплексу Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької із спільної власності
територіальних громад області у
державну власність з віднесенням його
до сфери управління Міністерства. На
виконання вищевказаного Розпорядження
Кабінету Міністрів України, 16 січня 2006
року Міністерством культури і мистецтв
України видано наказ № 10 «Про
створення комісії з приймання-передачі
цілісного майнового комплексу
Львівського національного
академічного театру опери та балету
імені С. Крушельницької у державну
власність».

Актом приймання-передачі від 17 січня 2006
року комісія, що створена відповідно до
наказу Міністерства культури і туризму
України від 16 січня 2006 року № 10, провела
обстеження і передачу цілісного
майнового комплексу Театру із спільної
власності територіальних громад
області у державну власність з
віднесенням його до сфери управління
Міністерства культури і мистецтв
України. Даний Акт затверджений
Міністром культури і туризму України.

На виконання вимог листа Міністерства
культури України від 31.10.2013 року
№3529/11/13-13 з приводу передачі цілісного
майнового комплексу Львівського
національного академічного театру
опери та балету ім. Соломії
Крушельницької у державну власність,
Театр надав відповідь від 25.11.2013 року №
248. З доданих до листа Театру документів
вбачається, що Рішенням від 21 грудня 2001
року «Про передачу на баланс будинку №
6а на вул. Куліша» № 597 Виконавчий
комітет Львівської міської ради
вирішив: 1) передати на баланс будинок №
6а на вул. Куліша, залишивши його в
комунальній власності, для розміщення
реставраційних майстерень театру; 2)
зобов'язати Галицьку районну
адміністрацію забезпечити передачу на
баланс Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької будинок № 6а на
вул. Куліша в м. Львові.

Розпорядженням Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
від 10 вересня 2004 року № 1057 «Про
оформлення Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької права
комунальної власності на будинок № 6а
на вул. Куліша», прийнятим на виконання
Рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 21 грудня 2001
року № 597 «Про передачу на баланс
будинку № 6а на вул. Куліша»: 1)
оформлено Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької право
комунальної власності на будинок № 6-а
на вул. Куліша загальною площею 3071,0 кв.
м; 2) зобов'язано відділ приватизації
житла оформити і видати Львівському
державному академічному театру опери
та балету ім. Соломії Крушельницької
Свідоцтво про право комунальної
власності на будинок № 6-а на вул.
Куліша загальною площею 3071,0 кв. м; 3)
зобов'язано Львівський державний
академічний театр опери та балету ім.
Соломії Крушельницької зареєструвати
Свідоцтво про право власності у
Львівському обласному державному бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки.

В зв'язку з цим, Свідоцтвом про право
власності на будинок від 10 вересня 2004
року № Г-01082 Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради
посвідчує, що територіальній громаді м.
Львова належить на праві комунальної
власності будинок, що знаходиться за
адресою: м. Львів, вул. Куліша 6а, з
правом оперативного управління, що
надано Львівському державному
академічному театру опери та балету ім.
Соломії Крушельницької. Витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 04 жовтня 2004 року №4935983
підтверджено реєстрацію речових прав
на зазначений будинок з віднесенням
його до комунальної власності.

В ході судового розгляду справи
підтверджено, що приймаючи Ухвалу «Про
передачу майна комунальної власності»
від 12 травня 1993 року № 288 та затвердивши
в Переліку майнових комплексів
підприємств, установ, організацій, що
відносяться до комунальної власності,
майновий комплекс Театру опери та
балету ім. Ів. Франка (м. Львів, вул.
Ботвіна 6), Львівська обласна Рада
народних депутатів діяла в межах своїх
повноважень, визначених Законом
України «Про місцеві ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування» від 07 грудня 1990 року (в
редакції Закону від 16 квітня 1993 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного
Закону, обласна Рада народних
депутатів правомочна розглядати і
вирішувати питання, віднесені
законодавством до відання
регіонального самоврядування, за
винятком тих, які вирішуються виключно
місцевими референдумами, а за п. 7 ч. 2 ст.
52 цього ж Закону, виключно на пленарних
засіданнях Ради вирішуються питання
затвердження планів та програм
економічного і соціального розвитку
території, місцевих екологічних
програм, а також переліку об'єктів
комунальної власності відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, що передаються в управління
місцевій державній адміністрації,
планів приватизації об'єктів
комунальної власності.

Виконавчий комітет Львівської міської
ради, приймаючи Рішення «Про передачу
на баланс будинку № 6а на вул. Куліша»
від 21 грудня 2001 року № 597, перевищив
свої повноваження, оскільки, по-перше,
прийняв рішення, щодо майна, належного
іншому суб'єкту права власності -
Львівській обласній раді; по-друге,
здійснив розпорядження об'єктом права
власності, вважаючи, що даний об'єкт
права власності належить Львівській
міській раді на праві комунальної
власності, всупереч нормам ч. 3 ст. 24
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні». З тих же
підстав, з порушенням компетенції та
без належних повноважень, діяла
Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради, приймаючи
Розпорядження «Про оформлення
Львівському державному академічному
театру опери та балету ім. Соломії
Крушельницької права комунальної
власності на будинок № 6а на вул.
Куліша» від 10 вересня 2004 року № 1057,
оскільки воно приймалося на виконання
вказаного Рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради від 21
грудня 2001 № 597.

Таким чином, судом встановлено, що
Рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради від 21.12.2001 року
№ 597, Розпорядження Галицької районної
адміністрації від 10.09.2004 року № 1057, а
також Свідоцтво про право комунальної
власності територіальної громади м.
Львова, суперечать Ухвалі Львівської
обласної ради 12.05.1993 року № 288 та
прийняті із порушенням норм ст. 26, 29, 43
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», оскільки
Львівська міська рада не була
уповноважена управляти комунальним
майном Львівської обласної ради. Так,
зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Підставами для визнання акта
недійсним, є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції Закону від 11 серпня 2013 року),
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації (ч. 3). Права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення; або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав» (ч.
4).

Судом встановлено, що станом на 17 січня
2006 року ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції Закону України від 01 липня 2004
року) передбачала, що, відповідно до
цього Закону, реєстрація речових прав
на нерухомість, їх обмежень
здійснюється лише в разі вчинення
правочинів щодо нерухомого майна, а
також за заявою власника (володільця)
нерухомого майна» (ч. 5). Тобто
законодавець на той момент передбачив
обов'язкову реєстрацію прав на
нерухоме майно лише у випадку вчинення
правочинів, щодо нього. Оскільки після
отримання спірної будівлі за Актом
жодних правочинів із нею чи її частками
не вчинялося, то, відповідно,
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, після вчинення Акту
приймання-передачі не здійснювалось.
Отже, право державної власності на
спірну будівлю виникло з 17 січня 2006
року, оскільки, відповідно до ч. 6 ст. 7
Закону України «Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності» (в редакції Закону від 03
листопада 2005 року) право власності на
об'єкт передачі виникає з дати
підписання акта приймання-передачі.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу
України, власник може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Також, пунктом 3 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
21.11.2011 року «Про практику застосування
Вищим господарським судом України при
розгляді справ окремих норм
процесуального права» звернуто увагу
господарських судів на практику
застосування судом касаційної
інстанції у розгляді справ окремих
норм процесуального права, а саме:
статті 12 ГПК України стосовно
визначення підвідомчості справи зі
спору про зобов'язання підприємства
бюро технічної інвентаризації
здійснити реєстрацію права власності
або зобов'язати її скасувати, вказано
що справи зі спорів за позовами
суб'єктів господарювання до бюро
технічної інвентаризації про
зобов'язання останніх здійснити
реєстрацію права власності на нерухоме
майно або про зобов'язання її скасувати
не пов'язані з захистом прав, свобод чи
інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, що виключає розгляд
відповідних справ у порядку
адміністративного судочинства.

Крім того, правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно визначені Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (в редакції Закону від 11.08.2013
р.) (надалі - Закон). Вищевказаним
Законом встановлено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державна
реєстрація прав є публічною,
обов'язковою та проводиться органом
державної реєстрації прав, який
зобов'язаний надавати інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом.
Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягаюіь державній
реєстрації, відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно із Законом, Державний реєстр
речових прав на нерухоме майно є єдиною
державною інформаційною системою, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Крім того, із змісту листа Міністерства
культури України від 31.10.2013 р. (вих.
№3529/11/13-13) вбачається, що Львівський
національний академічний театр опери
та балету імені Соломії
Круїнельницької, як цілісний майновий
комплекс, передано у державну
власність із віднесенням до сфери
управління Міністерства. Майно надано
Театру на праві оперативною управління
та міститься в Єдиному реєстрі об'єктів
державної власності. Одночасно,
відповідно до витягу Львівського
обласного державного комунального
бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 04.10.2004
р. № 4935983, будівля Театру, що
розташована за адресою: м. Львів, вул,
Куліша, 6а, належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Львова.

Згідно п. 1 Положення про Єдиний реєстр
об'єктів державної власності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 14.04.2004 р. N 467 (зі
змінами), Єдиний реєстр об'єктів
державної власності (далі - Реєстр) є
автоматизованою системою збирання,
обліку, накопичення, оброблення,
захисту та падання інформації про
нерухоме майно, у тому числі передане в
оренду, лізинг, концесію або заставу
державних підприємств, їх об'єднань,
установ та організацій (далі
підприємства), а також корпоративні
права держави і державне майно, що не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств, створених у
процесі приватизації та
корпоратизації (далі -
балансоутримувачі). Пунктом 6 вказаного
Положення передбачено, що до Реєстру
вносяться відомості на підставі
бухгалтерської та статистичної
звітності підприємств, господарських
товариств, у статутних капіталах яких
акції (частки, паї) належать державі, та
балансоутримувачів.

За приписами п. 5 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом, а за ст. 2
зазначеного Закону, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державний
реєстр речових прав на нерухоме майно -
єдина державна інформаційна система,
то містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Отже, з наведеного випливає, що
знаходження об'єкта нерухомості в
Єдиному реєстрі об'єктів державної
власності не підтверджує державної
реєстрації права саме державної
власності на таке та реєстрацію
останнього у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, а
відтак, і виникнення права державної
власності на об'єкт нерухомого майна.

Крім того, у відзиві на позовну заяву
відповідач 1 вважає, що позовні вимоги
першого заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства культури України
(м.Київ) до виконавчого комітету
Львівської міської ради, Галицької
районної адміністрації, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
слід задоволити, скасувати Рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради від 21 грудня 2001 року № 597
«Про передачу на баланс будинку №6а на
вул. Куліша», Розпорядження Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради від 10.09.2004 року № 1057 «Про
оформлення Львівському державному
академічному театру опери та балету
ім.Соломії Крушельницької права
комунальної власності на будинок №6а
на вул. Куліша». У відзиві на позовну
заяву відповідач 2 зазначає, що позовні
вимоги є підставними та підлягають
задоволенню. Тобто, відповідач 1 та
відповідач 2 в ході розгляду справи
фактично визнали правомірність
позовних вимог. У відзиві на позовну
заяву відповідач 3 зазначає, що, хоча
реєстрація Свідоцтва про право
власності від 10.09.2004 р., на приміщення на
вул.Куліша, 6а у м.Львові була здійснена
згідно чинного законодавства, проти
задоволення позову відповідач 3 не
заперечує.

Згідно ч. 5 ст. 78 ГПК України, у разі
визнання відповідачем позову,
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб. Отже, у суду відсутні докази, що
вищезазначені дії відповідачів
суперечать законодавству України або
порушують права і охоронювані законом
інтереси інших осіб.

Також, щодо питання застосування
позовної давності, слід зазначити, що,
відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму
ВГС України № 10 від 29.05.2013 року «Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів», початок
перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. Якщо у передбачених законом
випадках з позовом до господарського
суду звернувся прокурор, що не є
позивачем, то позовна давність
обчислюватиметься від дня, коли про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, довідався або мав
довідатися саме позивач, а не прокурор.
В даному випадку позовна давність не
пропущена, оскільки про оспорювані
рішення Міністерство культури України
дізналось 25.11.2013 року із відповіді
Театру.

Згідно п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

08.04.2014 року за вх.№1789/14 прокурор подав
заяву про відмову від позовних вимог в
частині позовних вимог до відповідача 3
- Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки». 08.04.2014 року за
вх.№1790/14 прокурор подав заяву про
відмову від позовних вимог в частині
визнання недійсним та скасування
Свідоцтва про право власності на
будинок №Г-01082, видане 10 вересня 2004 року
Галицькою районною адміністрацією м.
Львова». Позивачем підтримано цю заяву.

Отже, суд, розглянувши вищезазначені
заяви прокурора та позивача, їх
задовольняє та припиняє провадження в
частині позовних вимог до відповідача 3
- Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» та в частині
визнання недійсним та скасування
Свідоцтва про право власності на
будинок №Г-01082, видане 10 вересня 2004 року
Галицькою районною адміністрацією м.
Львова».

Також, розглянувши заяву відповідача 1
про розстрочення стягнення оплати
судового збору строком на три роки від
10.04.2014 року за вх.№16015/14, встановлено, що
ним не надано належного обґрунтування
з підтвердженням відповідними
доказами наявності обставин та
правової підстави щодо задоволення
такого клопотання, оскільки,
відповідно до ч. 1 ст. 8 «Про судовий
збір», враховуючи майновий стан
сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі.

Разом з тим, відповідно до п.3.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», за змістом статті 121 ГПК
України, господарський суд не
позбавлений права в порядку,
передбаченому цією статтею, вирішити
питання про відстрочку або розстрочку
виконання судового рішення, зокрема і в
тій частині, що стосується стягнення
сум судового збору (або інших судових
витрат).

Згідно ч.1 ст. 121 ГПК України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд
розглядає це питання і, у виняткових
випадках, залежно від обставин справи,
може відстрочити або розстрочити
виконання рішення, ухвали, постанови,
змінити спосіб та порядок їх виконання.

Отже, враховуючи вищенаведене, питання
рострочення стягнення з відповідача
суми судового збору може бути вирішене
судом на стадії виконання судового
рішення, що не заперечили учасники
процесу.

Відповідно до статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Враховуючи, що позивачем та прокурором
представлено достатньо об'єктивних та
переконливих доказів в підтвердження
своїх уточнених позовних вимог, а
відповідач 1 та відповідач 2 позов не
спростували, позовні вимоги визнали,
суд прийшов до висновку, що уточнені
позовні вимоги Першого заступника
прокурора Львівської області в
інтересах держави в особі:
Міністерства культури України (м. Київ)
до відповідача 1 - Виконавчого комітету
Львівської міської ради (м. Львів),
відповідача 2 - Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
(м. Львів), третя особа 1, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Львівський
національний академічний театр опери
та балету імені Соломії Крушельницької
(м. Львів), третя особа 2, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Львівське міське
управління юстиції (м. Львів), третя
особа 3, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Львівська обласна рада (м. Львів), третя
особа 4, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Регіональне відділення Фонду
державного майна України у Львівській
області (м. Львів) в частині визнання
недійсним та скасування Рішення
Виконавчого комітету Львівської
міської ради №597 від 21.12.2001 року,
Розпорядження Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
№1057 від 10.09.2004 року, а також визнання
права державної власності за Державою
Україна в особі Міністерства культури
України на будинок загальною площею
3071,0 кв.м. що знаходится за адресою: м.
Львів, вул. Куліша, 6а, є обґрунтованими
та підлягють до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством; за подання до суду
апеляційної і касаційної скарг на
судові рішення, заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, заяви про
скасування рішення третейського суду,
заяви про видачу виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду та заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України; за видачу судами
документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.

Згідно ч.3 ст. 49 ГПК України, судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Господарські витрати за немайнову
вимогу, а саме: визнання недійсним та
скасування Розпорядження Галицької
районної адміністрації Львівської
міської ради «Про оформлення
Львівському державному академічному
театру опери та балету ім. Соломії
Крушельницької права комунальної
власності на будинок № 6а на вул.
Куліша» № 1057 від 10 вересня 2004 року,
відповідно до ст. 49 ГПК України, слід
покласти на відповідача 2, оскільки
спір по даній позовній вимозі виник з
його вини, а господарські витрати за
одну немайнову та одну майнову вимоги,
а саме: визнання недійсним та
скасування Рішення Виконавчого
комітету Львівської міської ради «Про
передачу на баланс будинку № 6а на вул.
Куліша» №597 від 21 грудня 2001 року та
визнання за Державою Україна, в особі
Міністерства культури України (, місцезнаходження: 01601, м.
Київ, вул. Івана Франка, 19), право
державної власності на будинок площею
3071,0 кв. м, що знаходиться за адресою: м.
Львів, вул. Куліша 6А, з правом
оперативного управління Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької, вартістю 3 485 640 грн.,
слід покласти на відповідача 1,
оскільки спір по даних позовних
вимогах виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Уточнені позовні вимоги - задоволити.

2. Визнати недійсним та скасувати
Рішення Виконавчого комітету
Львівської міської ради «Про передачу
на баланс будинку № 6а на вул. Куліша»
№597 від 21 грудня 2001 року.

3. Визнати недійсним та скасувати
Розпорядження Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
«Про оформлення Львівському
державному академічному театру опери
та балету ім. Соломії Крушельницької
права комунальної власності на будинок
№ 6а на вул. Куліша» № 1057 від 10 вересня
2004 року.

4. Визнати за Державою Україна, в особі
Міністерства культури України (, місцезнаходження: 01601, м.
Київ, вул. Івана Франка, 19), право
державної власності на будинок площею
3071,0 кв. м, що знаходиться за адресою: м.
Львів, вул. Куліша 6А, з правом
оперативного управління Львівського
національного академічного театру
опери та балету імені Соломії
Крушельницької, вартістю 3 485 640 грн.

5. Стягнути з Виконавчого комітету
Львівської міської ради (м. Львів) на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м.Львова, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області, код банку отримувача (МФО): 825014,
рахунок отримувача: 3006, код
класифікації доходів бюджету: 22030001, код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 70930 (сімдесят тисяч
дев'ятсот тридцять) грн. 80 коп. судового
збору.

6. Стягнути з Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
(м. Львів) на користь Державного бюджету
України (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м.Львова, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області, код банку отримувача (МФО): 825014,
рахунок отримувача: 3006, код
класифікації доходів бюджету: 22030001, код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 1218 (одну тисячу
двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
судового збору.

7. В решті частині позовних вимог -
провадження припинити.

8. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 14.04.2014 року.