ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Справа № 918/1499/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Головуючого Кочерової Н.О.
(доповідач), Іванової
Л.Б.,суддівСамусенко С.С.,розглянувши
касаційну скаргу Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської радина
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014у
справі№ 918/1499/13 господарського суду
Рівненської областіза
позовомУправління комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської радидотовариства
з обмеженою відповідальністю
"Украгро-Балт" ЛТДпростягнення 71 070, 00
грн.за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
звернулося до господарського суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД про
стягнення 71 070, 00 грн. штрафу за
порушення строків оплати вартості
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення,
встановлених укладеним між сторонами у
справі договором купівлі-продажу від
19.06.2013.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 04.12.2013 (суддя
Гудзенко Я.О.) позов задоволено
частково. Стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю
"Украгро-Балт" ЛТД на користь
Управління комунальною власністю
виконавчого комітету Рівненської
міської ради 35 643,76 грн. штрафу та 1720,50
грн. судового збору

При цьому, місцевий господарський суд
виходив з того, що позовні вимоги про
стягнення штрафу, передбаченого п. 5.1.
договору, є обґрунтованими, оскільки
факт прострочення відповідачем
встановлених договором
купівлі-продажу строків оплати товару
є доведеним. Однак, скориставшись
наданим статтею 83 ГПК України правом на
зменшення розміру штрафу, суд
задовольнив позовні вимоги частково.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 (колегія
суддів у складі: Крейбух О.Г. -
головуючий, Юрчук М.І., Василишин А.Р.)
апеляційну скаргу Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
задоволено частково. Рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.12.2013 змінено шляхом
доповнення його резолютивної частини
пунктом 3 про відмову у стягненні 35426,24
грн. штрафу. В решті рішення
господарського суду Рівненської
області від 04.12.2013 залишено без змін.

В касаційній скарзі Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
просить рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та їх юридичну
оцінку, Вищий господарський суд
України вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Зі змісту статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
вбачається, що завданням
господарського суду касаційної
інстанції є перевірка застосування
судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права на підставі встановлених судами
фактичних обставин справи.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, 19.06.2013 між Управлінням
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
(продавець, позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Украгро-Балт" ЛТД (покупець,
відповідач) укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
(далі за текстом - договір), відповідно
до п.1.1 якого, продавець зобов'язався
продати покупцеві земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
загальною площею 0,1938 га, що розташована
за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 39,
розміщена на землях, що знаходяться у
віданні Рівненської міської ради, для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі (для завершення
будівництва адміністративно-торгового
центру з подальшим його
обслуговуванням), без права
розташування на ній залів гральних
автоматів та закладів грального
бізнесу, кадастровий номер земельної
ділянки :01:013:0235. Договір
нотаріально посвідчено 19.06.2013 та
зареєстровано в реєстрі за № 627.

Ціна договору та умови сплати
визначені сторонами в розділі 2
договору, пунктом 2.1. якого встановлено,
що оціночна вартість земельної ділянки
становить 355350,00 грн. та є договірною
ціною продажу земельної ділянки.

Відповідно до п.2.2. договору, продавцем
та покупцем 17.01.2013 укладено договір про
оплату авансового внеску № 148, згідно
якого покупець вносить на
розрахунковий рахунок продавця
авансовий внесок в розмірі 103531,13 грн. в
рахунок оплати ціни земельної ділянки
за вказаним вище договором від 19.06.2013.

Згідно п.2.4. договору покупець не
пізніше 30-ти календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору, вносить кошти в сумі 254 218,87
грн., що складає різницю між вартістю
земельної ділянки 355350,00 грн. та
перерахованою продавцем
невикористаною частиною авансового
внеску.

Відповідно до п.2.5. договору, покупець
має право на розстрочення платежу за
придбання земельної ділянки у
відповідності до чинного
законодавства.

Відповідно до п.5.1. договору у разі
порушення строків оплати за даним
договором, покупець сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несплаченої суми за кожен день
прострочення платежу. Якщо протягом 30
днів з дня закінчення терміну оплати
покупець не виконав зобов'язання по
оплаті за даним договором, покупець
сплачує продавцю штраф в розмірі 20
відсотків вартості предмету договору,
а продавець має право звернутись в суд
з позовом про розірвання даного
договору з подальшим скасуванням
рішення про відчуження земельної
ділянки, що є предметом даного
договору.

На виконання п.2.2 Договору, покупець
перерахував на рахунок продавця 103531,13
грн. авансового внеску згідно
платіжного доручення № 3 від 21.01.2013 на
суму 103 531,13 грн.

Крім того, відповідно до п. 2.4. договору
покупець у передбачені договором
строки 21.06.2013 здійснив оплату вартості
земельної ділянки частково в сумі 76 000,
00 грн. за платіжним дорученням № 22 від
21.06.2013, а також з простроченням строку
оплати (після 20.07.2013) - за платіжними
дорученнями № 28 від 23.08.2013 на суму 100 000,
00 грн. та №33 від 18.09.2013 на суму 81 239, 44 грн.
(в т.ч. 78218,87 грн. - сума вартості
земельної ділянки та 3 020,57 грн. - сума
пені за порушення строків оплати).

Несвоєчасне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
вартості земельної ділянки у
встановлені п.2.4. договору строки стало
підставою для звернення управління
комунальної власності виконавчого
комітету Рівненської міської ради до
суду з позовом у даній справі про
стягнення 71 070,00 грн. штрафу на підставі
п.5.1. договору.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Як зазначено вище, ціна договору та
умови сплати визначені сторонами в
розділі 2 договору, відповідно до п.2.4.
якого, покупець не пізніше 30-ти
календарних днів з моменту
нотаріального посвідчення цього
договору (тобто до 19.07.2013 включно),
вносить кошти в сумі 254 218,87 грн., що
складає різницю між вартістю земельної
ділянки 355350,00 грн. та перерахованою
продавцем невикористаною частиною
авансового внеску.

Однак, як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем, останнім з простроченням
строку оплати (до 20.07.2013) було
перераховано позивачу 178 218, 87 грн., у
зв'язку з чим суди попередніх інстанцій
цілком вірно встановили факт порушення
договірних зобов'язань з боку
відповідача.

Пунктом 1 статті 193 ГК України та
статтею 526 ЦК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України передбачено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів.

В п. 5.1. договору сторони узгодили, що
якщо протягом 30 днів з дня закінчення
терміну оплати покупець не виконав
зобов'язання по оплаті за даним
договором, покупець сплачує продавцю
штраф в розмірі 20 відсотків вартості
предмету договору.

Разом з цим, згідно ч. 3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Пунктом першим статті 233 ГК України
встановлено, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Право суду зменшувати розмір неустойки
передбачене також п.3 ч.1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України.

Таким чином при зменшення неустойки
судом до уваги може братися
незначність прострочення виконання
зобов'язання, перевищення розміру
штрафних санкцій над сумою
заборгованості, будь-яка нерозмірність
штрафних санкцій наслідкам
правопорушення.

Частина перша статті 233 ГК України
дозволяє зменшити розмір штрафних
санкцій у випадках, коли кредитором
одночасно заявлено вимоги і про
стягнення штрафних санкцій, і про
відшкодування збитків. При цьому,
позивач має не лише обґрунтувати
розмір нарахованих штрафних санкцій, а
й довести наявність збитків, їх
причинно-наслідковий зв'язок із
порушенням зобов'язання, розмір
збитків.

Однак, предметом позову у даній справі
є лише стягнення штрафу за порушення
строків оплати вартості земельної
ділянки, встановлених договором
купівлі-продажу від 19.06.2013. Доказів, які
б свідчили про наявність у позивача
збитків, пов'язаних з порушенням
відповідачем строків оплати за
вказаним договором матеріали справи не
містять.

Крім того, як вірно встановлено
господарськими судами, відповідач до
подання позивачем позову у даній
справі виконав свої договірні
зобов'язання в повному обсязі,
сплативши повну вартість придбаної за
договором купівлі-продажу від 19.06.2013
земельної ділянки, а також за порушення
строків оплати за вказаним договором,
які були незначними з огляду на
наявність у відповідача коштів,
сплатив пеню (з переплатою), що свідчить
про добросовісне відношення
відповідача до виконання своїх
договірних зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України, вважає, що
місцевий господарський суд, з
висновком якого погодився і суд
апеляційної інстанції, врахувавши
ступінь вини відповідача у порушенні
зобов'язання за договором, цілком
правомірно скористався наданим йому
статтею 83 ГПК України правом та,
керуючись своїм внутрішнім
переконанням у відповідності до ст.43
ГПК України, обґрунтовано зменшив
нарахований позивачем до стягнення
розмір штрафу, з огляду на те, що
відповідачем повністю виконані свої
договірні зобов'язання, сплачено суму
пені за порушення строків оплати за
договором, порушення відповідачем умов
договору було незначне та не завдало
збитків позивачу, а сам штраф є
надмірно великим.

Таким чином, матеріали справи свідчать
про те, що виносячи оскаржуване
рішення, місцевий господарський суд
всебічно, повно і об'єктивно дослідив
матеріали справи в їх сукупності, дав
вірну юридичну оцінку обставинам
справи та прийняв рішення, яке
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Переглядаючи справу
повторно, в порядку ст.101 ГПК України,
господарський суд апеляційної
інстанції правильно залишив прийняте
рішення без змін. Постанова
апеляційного господарського суду, якою
рішення господарського суду першої
інстанції про задоволення позову
залишене без змін, відповідає вимогам
закону, прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Посилання скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права
при винесенні постанови не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
зазначених судових актів колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління
комунальною власністю виконавчого
комітету Рівненської міської ради
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 19.02.2014 у справі
№ 918/1499/13 - без змін.

Стягнути з Управління комунальною
власністю виконавчого комітету
Рівненської міської ради (33028, м. Рівне,
вул. Соборна, 12-А, ідентифікаційний код
26259563) на користь спеціального фонду
Державного бюджету України (р/р
0007, отримувач коштів - УДКСУ у
Печерському районі м. Києва, код за
, код класифікації доходів
бюджету 22030004, код банку отримувача 820019)
53,25 грн. (п'ятдесят три гривні двадцять
п'ять копійок) судового збору,
недоплаченого за подання касаційної
скарги.

Доручити господарському суду першої
інстанцій видати відповідний наказ.

Головуючий
Н. Кочерова

Судді
Л. Іванова

С. Самусенко