ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07.04.14 Справа № 904/786/14

За позовом Приватного акціонерного
товариства "Науково-виробничий центр
"ТРАНСМАШ", м. Луганськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНСМАШ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 2 904 900,91 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Чумас Г.Г. - представник за
дов. б/н від 02.08.2012

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство
"Науково-виробничий центр "Трансмаш"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансмаш" про
стягнення 2 904 900, 91 грн. основної
заборгованості та 80 124, 33 грн. трьох
відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки №
1-710101 від 04.10.2010 в частині повної та
своєчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 12.02.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 03.03.14.

28.02.14 відповідач надіслав клопотання
про відкладення розгляду справи, в
зв'язку з хворобою його представника.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 03.03.14
розгляд справи відкладений на 24.03.14.

21.03.14 відповідач надіслав клопотання
про відкладення розгляду справи, в
зв'язку з хворобою його представника.

Ухвалою від 24.03.2014 розгляд справи було
відкладено на 07.04.2014.

Представник відповідача у судове
засідання 07.04.2014 не з'явився, 03.04.2014
подав через канцелярію господарського
суду клопотання від 03.04.2014 № 03/04/2 про
відкладення розгляду справи.

07.04.2014 позивач надав до суду пояснення
по справі від 07.04.2014 № 013/536.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 07.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.10.2010 між Приватним акціонерним
товариством "Науково-виробничий центр
"Трансмаш" (далі- позивач, постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трансмаш" (далі -
відповідач, покупець) був укладений
договір поставки № 1-710101 (далі -
договір).

Відповідно до додаткової угоди до
договору від 12.04.2011 у зв'язку зі зміною
форми бланків при оформленні
бухгалтерських документів, змінено
номер договору з № 1-710101 на № 710101 (арк. с.
9).

Розділом "Предмет договору" сторони
погодили, що постачальник
зобов'язується поставити й передати у
власність покупцю колісні пари РУ1Ш 957 Г
згідно кресленням зазначеним у
специфікаціях, власного виробництва
(далі - товар), покупець сплатити й
прийняти товар на умовах цього
договору. Найменування, асортимент,
кількість й ціна товару встановлюється
щомісячно специфікаціями та
узгодженими партіями товару, що є
невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з розділом "Порядок розрахунків"
договору 100% передоплата за кожну
узгоджену партію товару протягом 7
банківських днів з моменту отримання
рахунку на партію товару, виписаного на
основі відповідної підписаної
специфікації, яка діє на момент
виписування рахунку, згідно її умов на
дану партію товару. Після підписання
специфікації на відповідну партію
товару ціна, встановлена цією
специфікацією, зміні не підлягає.

Пунктом 1 додаткової угоди № 5 від 03.01.2013
до договору сторони виклали розділ
договору "Порядок розрахунків" у
наступній редакції: порядок
розрахунків за товар, що поставляється,
визначаються у специфікації на
відповідну партію товару, ціна,
встановлена такою специфікацією, зміні
не підлягає.

Відповідно до розділу "Строк дії
договору" визначено, що договір
вступає в силу з моменту його
підписання й діє до 31.12.2011 року, але
закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від його виконання. За
згодою сторін договір може бути
пролонговано.

Додатковою угодою № 3 від 24.12.2012 сторони
продовжили строк дії договору до 31.12.2013
(арк. с. 11).

Специфікацією № 26 від 10.12.2012 на грудень
2012 року до договору сторони погодили
найменування, кількість та ціну партії
товару на грудень 2012 (арк. с. 15).

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 5
від 03.01.2013 до договору сторони виклали
п. 6 специфікації № 26 від 10.12.2012 до
договору наступній редакції: умови
оплати - 100% оплата за товар протягом 10
(десяти) календарних днів з моменту
його підписання.

Специфікацією № 27 від 03.01.2013 на січень
2013 року сторони погодили найменування,
кількість та ціну партії товару, що
підлягає поставці у січні 2013 року (арк.
с. 16).

Пунктом 6 специфікації № 27 від 03.01.2013
встановлені наступні умови оплати -
відстрочка платежу за узгоджену до
поставки партії продукції. Покупець
зобов'язується здійснити оплату за
поставлену продукцію у строк до 20
лютого 2013 року.

На виконання умов специфікацій № 26 від
10.12.2012 на грудень 2012 та специфікації № 27
від 03.01.2013 на січень 2013, позивач
поставив, а відповідач прийняв, на
підставі довіреностей № 0816 від 26.12.2012
та № 0887 від 21.01.2013 (арк. с. 21, 35), товар на
загальну суму 3282240 грн., що
підтверджується видатковими
накладними. підписаними обома
сторонами, копії яких містяться у
матеріалах справи (арк. с. 17-18, 23-28).

Також, позивач виставив відповідача
рахунки від 27.12.2012 № 873 на суму 820560 грн.
та від 21.01.2013 № 19 на суму 2461680 грн. (арк. с.
22, 36).

Як зазначає позивач, відповідач
здійснив часткову оплату поставленого
товару, а тому несплаченою залишається
вартість поставленого товару у розмірі
2824776, 58 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
отримання товару за представленими
накладними та не надано доказів повної
оплати або повернення переданого
товару на суму 2824776, 58 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню в розмірі 2824776, 58
грн.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховані три відсотки
річних у сумі 80 124, 33 грн. за період з
06.01.2013 по 21.01.2014.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою є самостійним
способом захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу частково у сумі 80 121, 41 грн.
Нарахування трьох відсотків річних, у
зв'язку з простроченням оплати товару,
який поставлено згідно специфікації №
26 від 10.12.2012 до договору, мало початися з
07.01.2014.

Клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи
задоволенню не підлягає з
нижченаведених підстав.

Відповідно до п.п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 (далі -
Постанова Пленуму № 18) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Також у п. 3.13 Постанови Пленуму № 18
зазначено, що неподання або
несвоєчасне подання стороною у справі,
іншим учасником судового процесу
доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

У разі неподання учасником судового
процесу з неповажних причин або без
повідомлення причин матеріалів та
інших доказів, витребуваних
господарським судом, останній може
здійснити розгляд справи за наявними в
ній матеріалами та доказами або, з
огляду на обставини конкретної справи,
залишити позов без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 ГПК.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 58097, 96
грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансмаш" (49044,
м. Дніпропетровськ, вул.
Дзержинського, буд. 15А-3, кв. 3, ) на користь Приватного
акціонерного товариства
"Науково-виробничий центр "Трансмаш"
(91005, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 127 а, ) основний борг у розмірі
2824776, 58 грн. (два мільйони вісімсот
двадцять чотири тисячі сімсот сімдесят
шість грн. 58 к.), три відсотки річних у
сумі 80 121, 41 грн. (вісімдесят тисяч сто
двадцять одна грн. 41 к.) та 58097, 96 грн.
(п'ятдесят вісім тисяч дев'яносто сім
грн. 96 к.) витрат по сплаті судового
збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 09.04.2014

Суддя В.І. Ярошенко