Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" квітня 2014 р.
Справа № 906/154/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Стаднік Р.П. - довіреність
від 11.09.2013р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Олевське лісове господарство" (смт.
Олевськ Житомирська область)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансарио" (м.
Житомир)

про стягнення 20000,00 грн.

Спір розглянуто у більш тривалий строк
ніж передбачено ч.1 ст.69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 20000,00грн.
помилково перерахованих коштів.
Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

07.04.2014р. до суду надійшла заява ДП
"Олевське лісове господарство" від
07.04.2014р. за вих.№345 про зміну підстави
позову (а.с.33-35), яка прийнята судом до
розгляду.

В судовому засідання представник
позивача позовні вимоги підтримав з
урахуванням заяви від 07.04.2014р.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, представника в судове
засідання не направив, витребуваних
судом документів та письмових пояснень
не надав, про час та місце розгляду
справи був повідомлений завчасно та у
встановленому законом порядку. Ухвали,
направлені на адресу відповідача,
вказану в позовній заяві, повернулись
до суду з відміткою пошти "за
закінченням терміну зберігання".

З урахуванням ст. 64 ч.1 ГПК України та
п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вважається, що ухвала
вручена відповідачу належним чином.

Отже, судом вчинено усі можливі дії для
повідомлення відповідача про час і
місце розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
неявка учасника судового процесу в
судове засідання не є підставою для
скасування судового рішення, якщо
ухвалу, в якій зазначено час і місце
такого засідання, надіслано йому в
порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1
підпункту 3.9 цього пункту постанови.

З урахуванням наведеного вище та
відповідно до ст.75 ГПК України, суд
ухвалив про розгляд справи у
відсутність відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Олевське
лісове господарство" (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трансарио"
(відповідач) було досягнуто
домовленість про поставку дизельного
палива в кількості 4974 літри по
7,42грн./літр. всього на суму 44288,50грн. з
ПДВ.

Відповідачем виставлено позивачеві
рахунок від 24.12.2013р. № 219 на суму
44288,50грн. Позивач, в свою чергу,
перерахував на користь відповідача
суму попередньої оплати у розмірі 20000,00
грн., що підтверджується платіжним
дорученням від 24.12.2013 № 2658 (а.с. 17, 6).

Проте відповідач товар, зазначений в
рахунку від 24.12.2013 № 219, і частково
оплачений позивачем, останньому не
поставив.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

За вказаних обставин суд приходить до
висновку, що між сторонами існує
договір поставки в усній формі,
наявність якого підтверджується
прийняттям зобов'язання шляхом його
виконання.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується і
відповідача, який повинен був довести
належними засобами доказування факт
відсутності порушення зобов'язання.

Суд відзначає, що жодного
підтвердження щодо факту поставки
позивачеві товару або повернення
останньому коштів попередньої оплати
за товар відповідачем до суду не
подано.

Отже, виходячи з викладеного вище, факт
наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином доведений, документально
обґрунтований і відповідачем не
спростований, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача суми
попередньої оплати в розмірі 20000,00 грн.
визнаються судом такими, що підлягають
задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансарио" (10029,
м.Житомр, вул. Чапаєва, 7, код 38428873)

- на користь Державного підприємства
"Олевське лісове господарство" (11002,
Житомирська область, м. Олевськ, вул.
Пушкіна, 18, код 00991901) - 20000,00грн., а також
1827,00грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу, 2 - відповідачу (рек. з повід.)