ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 911/298/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за первісним позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
м. Київдо Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд», м.
Харківпро звернення стягнення на
предмет іпотекита за зустрічним
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд», м.
Харків до1) Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк», м. Київ 2)
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», м.
Київпровизнання недійсним іпотечного
договору за участю
представниківпозивача за первісним
позовом:Юринець О.Р., довіреність б/н
від 06.09.2012 року;відповідача за
первісним позовом:Мазур І.О.,
довіреність № 27 від 30.10.2012 року;
відповідача 1 за зустрічним
позовом:Юринець О.Р., довіреність № 659
від 11.09.2013 року; Ковалевський Р.В.,
довіреність № 669 від 11.09.2013 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 лютого 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.02.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 20.02.2014 року.

20.02.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду
Київської області надійшла зустрічна
позовна Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» до
Публічного акціонерного товариства
«Кредитпромбанк», Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання іпотечного договору
недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.02.2014 року зустрічну
позовну заяву прийнято для спільного
розгляду з первісним позовом.

У судовому засіданні 20.02.2014 року
оголошувалася перерва на 06.03.2014 року.

Через канцелярію суду 06.03.2014 року
відповідач 2 за зустрічним позовом
надав відзив на зустрічну позовну
заяву, в якому проти позову
заперечував.

06.03.2014 року через канцелярію суду
відповідач 2 за зустрічним позовом
надав заяву про застосування позовної
давності до вимог позивача за
зустрічним позовом про визнання
іпотечного договору недійсним.

У судових засіданнях 20.02.2014 року, 27.03.2014
року, 03.04.2014 року, 10.04.2014 року
оголошувалася перерва на 27.03.2014 року,
03.04.2014 року, 10.04.2014 року та 17.04.2014 року
відповідно, згідно статті 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, в
засіданні суду була оголошена вступна
та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк», перейменоване на
Публічне акціонерне товариство
«Кредитпромбанк» (надалі - Банк) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» (надалі -
Позичальник) було укладено Кредитний
договір № 49.8.2./12/2008-КЛТ, згідно умов
якого Банк надав Позичальнику кредити,
на умовах забезпеченості, цільового
використання, строковості повернення
та платності наданих грошових коштів

Умовами кредитного договору №
49.8.2./12/2008-КЛТ від 16.05.2008 року сторони
погодили, що Банк надає Позичальнику
кредит у розмірі 7 566 000,00 (сім мільйонів
п'ятьсот шістдесят шість тисяч) гривень
для завершення будівництва житлового
будинку з вбудованими офісно-торговими
приміщеннями, підземним парінгом по
провулку Бабкіна в м. Бориспіль, а
позичальник зобов'язується, в порядку,
передбаченому кредитним договором,
повернути кредит не пізніше 15 жовтня 2009
року (п'ятнадцятого жовтня дві тисячі
дев'ятого року) та сплатити проценти за
користування кредитними коштами у
розмірі 25% річних (п.п. 1.1., 2.2., 3.4.5.
кредитного договору).

Відповідно до чисельних Додаткових
угод, які наявні в матеріалах справи, до
кредитного договору № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року вносилися зміни.

Згідно Додаткової угоди № 31 від 09.02.2011
року сторони визначили, що ліміт
кредитування було збільшено до 34 750 000,00
(тридцять чотири мільйона сімсот
п'ятдесят тисяч) гривень (п. 1 Додаткової
угоди). Кінцевий термін повернення
кредитних коштів та нарахованих
процентів за користування кредитними
коштами до 31 грудня 2012 року, згідно п. 1
Додаткової угоди № 38 від 01.02.2012 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» за
кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року перед Відкритим акціонерним
товариством «Кредитпромбанк», між
Відкритим акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» (надалі -
Іпотекодержатель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ізобуд»
(надалі - Іпотекодавець), було укладено
Іпотечний договір № 49.12./12/І316/08 від 16
травня 2008 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, за
номером № 945 (надалі - Іпотечний
договір).

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору, у
забезпечення зобов'язань Іпотекодавця
перед Іпотекодержателем за кредитним
договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від 16.05.2008 року
Іпотекодавець надає Іпотекодержателю
в іпотеку Майно: майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершене, а саме: - площа ділянки - 0,4673
га; - площа забудови - 1400 кв.м.; - 9
поверхів, - 2 блок секції; кількість
квартир - 99 шт.; загальна площа квартир -
7 813,94 кв.м.; однокімнатні - 56 квартири
(3499,44 кв.м.); - двокімнатні - 40 квартри
(3435,60 кв.м.); - трьохкімнатні - 16 квартир
(1989,68 кв.м.); - площа офісно-торгових
приміщень - 1075 кв.м.; - площа паркінга на
31 (тридцять одне) машиномісце; - початок
будівництва - 01.03.2007 року; введення
об'єкту будівництва в експлуатацію - не
пізніше 31.05.2009 року.

Заставна вартість Майна за згодою
сторін складає 40 305 022,00 (сорок мільйонів
триста п'ять тисяч двадцять дві) гривні
(п. 1.4 Іпотечного договору).

Іпотечний договір набуває чинності з
моменту його нотаріального
посвідчення та діє до повного
виконання Іпотекодавцем зобов'язань
перед Іпотекодержателем за кредитним
договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від 16.05.2008
року, згідно п. 2.1. Іпотечного договору.

Згідно п. 4.1. Іпотечного договору за
рахунок Майна Іпотекодержатель має
право задовольнити свої вимоги в
повному обсязі, який визначається на
момент фактичного задоволення разом із
сумою кредиту, процентів, штрафними
санкціями та відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з прострочкою
виконання Іпотекодавцем, зобов'язань
за кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ
від 16.05.2008 року, витратами пов'язаними
із зверненням стягнення на майно,
витратами пов'язаними з утриманням та
збереженням майна, витратами на
страхування майна та інші витрати,
обумовлені виконанням умов іпотечного
договору.

Іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на Майно у випадку
порушення Іпотекодавцем умов
кредитного договору № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року, або умов іпотечного
договору (п. 4.2. Іпотечного договру).

Заставна вартість майна за згодою
сторін складає 22 688 615,49 (двадцять два
мільйона шістсот вісімдесят вісім
тисяч шістсот п'ятнадцять) гривен 49
коп., згідно п. 1 Догоовру про внесення
змін № 14 від 04.01.2012 року.

27 вересня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований за № 1360.

Отже, Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» згідно договір
купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013
року набуло статусу кредитора за
кредитним договором № 49.8.2./12/2008-КЛТ від
16.05.2008 року.

Предметом зустрічної позовної заяви є
визнання Іпотечного договору
№ 49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008 року
недійсним.

В обґрунтування вказаних позовних
вимог позивач за зустрічним позовом
посилається на те, що укладений
Іпотечний договір суперечить
положенням ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, яка була чинною на
час укладення спірного договору) - на
момент укладання спірного договору
майнові права на об'єкти незавершеного
будівництва не могли бути предметом
іпотеки, в зв'язку з чим суперечить
вимогам статті 203 Цивільного кодексу
України, що є підставою для його
визнання недійсним у відповідності до
статті 215 Цивільного кодексу України.
Також спірний договір не містить опису
предмета іпотеки, достатнього для його
ідентифікації, чим порушуються приписи
статті 18 Закону України «Про іпотеку»
щодо наявності в іпотечному договорі
істотних умов, передбачених Законом.

06.03.2014 року відповідач 2 за зустрічним
позовом подав відзив на зустрічну
позовну заяву, в якому зазначив, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
оскільки Іпотечний договір №
49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008 року
відповідає нормам ст. 18 Закону України
«Про іпотеку» та містить всі істотні
умови, зокрема: найменування,
місцезнаходження та ідентифікаційний
код в ЄДРЮФОП іпотекодавця та
іпотекодержателя; зміст та розмір
основного зобов'язання; строк і порядок
його виконання та посилання на
правочин, в якому встановлено основне
зобов'язання; опис предмету договору
(Майна) викладений сторонами 08 грудня
2011 року у договорі про внесення змін до
іпотечного договору № 13.

Відповідач 2 за зустрічною позовною
заявою зазначає, що відповідно до
частини 2 статті 5 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, яка була чинною
на час укладення договору про
внесення змін до іпотечного договору №
13) предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва,
майнові права на нього, інше нерухоме
майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуте ним у
власність відповідне нерухоме майно у
майбутньому.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 Цивільного
кодексу України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу
України визначено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
дійсності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відтак, вирішуючи спір про визнання
недійсним договору необхідно
встановити наявність саме тих
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність правочинів, та настання
відповідних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України № 16/191 від 12.04.2010 р.

Відповідно до положень статті 5 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції, яка
була чинною на час укладення спірного
договору), предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна; предметом іпотеки
також може бути об'єкт незавершеного
будівництва або інше нерухоме майно,
яке стане власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна у майбутньому.
Частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості, якщо інше не встановлено
цим Законом.

Таким чином, на дату укладання
Іпотечного договору спеціальним
Законом не регулювались відносини, з
передачі в іпотеку майнових прав на
об'єкт незавершеного будівництва.

Віднесення майнових прав на об'єкт
незавершеного будівництва до предмету
іпотеки відбулось згідно із Законом
України від 25 грудня 2008 року «Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» № 800-VI, тобто вже після
укладання спірного договору.

Крім того, відповідно до чинної станом
на 10.12.2007 року редакції статті18 Закону
України «Про іпотеку» іпотечний
договір укладається між одним або
декількома іпотекодавцями та
іпотекодержателем у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Іпотечний договір повинен містити такі
істотні умови: 1) для іпотекодавця та
іпотекодержателя - юридичних осіб
відомості про: для резидентів -
найменування, місцезнаходження та
ідентифікаційний код в Єдиному
державному реєстрі юридичних та
фізичних осіб - підприємців; для
нерезидентів - найменування,
місцезнаходження та державу, де
зареєстровано особу; для іпотекодавця
та іпотекодержателя - фізичних осіб
відомості про: для громадян України -
прізвище, ім'я, по батькові, адресу
постійного місця проживання та
індивідуальний ідентифікаційний номер
у Державному реєстрі фізичних осіб -
платників податків та інших
обов'язкових платежів; для іноземців,
осіб без громадянства - прізвище, ім'я,
по батькові (за наявності), адресу
постійного місця проживання за межами
України; 2) зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані. При
іпотеці земельної ділянки має
зазначатися її цільове призначення; 4)
посилання на видачу заставної або її
відсутність. У разі відсутності в
іпотечному договорі однієї з вказаних
вище істотних умов він може бути
визнаний недійсним на підставі рішення
суду.

Оспорюваний іпотечний договір
визначає предметом іпотеки майнові
права на незакінчені будівництвом
окремі об'єкти, що будуються
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд», тобто
речові права на них, оскільки згідно із
статті 190 Цивільного кодексу України
майнові права визнаються речовими
правами та є майном.

Цивільний кодекс України виокремлює
право власності (розділ І книги
третьої) та речові права на чуже майно
(розділ ІІ книги третьої), при цьому
зміст права власності складають право
володіння, користування та
розпорядження майном (частина 1 статті
317 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 3 Закону України
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» майновими правами, які можуть
оцінюватися, визнаються будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги.

За приписами статті 236 Цивільного
кодексу України, правочин, визнаний
судом недійсним, є недійсним з моменту
його вчинення.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексуУкраїни кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд дійшов висновку, що визначення
предмету іпотеки за Іпотечним
договором, (об'єкта незавершеного
будівництва), який будується та
передається в іпотеку, а відсутність в
оспорюваному Іпотечному договорі
опису переданого в іпотеку майна (опису
предмета іпотеки) являється порушенням
норм чинного на час укладення спірного
договору законодавства, тому позовні
вимоги про визнання Іпотечного
договору № 49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008
року недійсним підлягають задоволенню.

Судовий збір, що сплачений позивачем
при поданні зустрічного позову у
розмірі 1 218,00 грн. відповідно до статті
49 Господарського процесуального
кодексу України покладається
солідарно на відповідачів за
зустрічним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України № 915/1437/13 від 17.02.2014 року.

06.03.2014 року через канцелярію суду
відповідач 2 за зустрічною позовною
заявою надав заяву про застосування
позовної давності до вимог позивача за
зустрічним позовом про визнання
іпотечного договору недійсним з
посиланням на норми статей 256, 257, 261, 267
Цивільного кодексу України в якій
зазначив, що Іпотечний договір було
укладено 16 травня 2008 року з цієї дати
розпочався строк позовної давності,
який відповідно сплинув 16 травня 2011
року.

Позивач за зустрічною позовною заявою
стверджує, що він дізнався про
порушення своїх прав у зв'язку із
прийняттям Верховним судом України
постанови від 30.01.2013 року (постанова
Верховного суду України від 30.01.2013 року
у справі № 6-168цс12), у якій зазначено про
незаконність передавання в іпотеку
майнових прав на нерухомість,
будівництво якої не завершено.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно із пунктом 28 Постанови Пленуму
Верховного суд України від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» до окремих
видів вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, встановлено
спеціальну позовну давність (частини
третя, четверта статті 258 Цивільного
кодексу України). Перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється не
з моменту вчинення правочину, а
відповідно до частини першої статті 261
Цивільного кодексу України - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Цивільним кодексом встановлено
винятки з цього правила щодо окремих
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними (частини друга,
третя статті 261 Цивільного кодексу).

Підпунктом 2.8. пункту 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
надано наступні роз'яснення «Щодо
вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позовна давність (стаття 257
Цивільного кодексу України, з
урахуванням водночас наведеного в
підпунктах 2 і 3 пункту 5 Перехідних та
прикінцевих положень Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» від 20.12.2011
N4176-VI). Для окремих видів вимог законом
встановлюється й спеціальна позовна
давність, наприклад, статтею 20 Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)». Перебіг позовної
давності починається, за загальним
правилом, від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 Цивільного кодексу України), за
винятком випадків, зазначених у
частинах другій і третій цієї статті.
Зокрема, за позовами про застосування
наслідків нікчемного правочину
(повернення коштів, іншого майна тощо)
позовна давність починається не від
дня вчинення такого правочину, а від
дня, коли почалося його виконання».

Відповідно до п.п. 5.8. пункту 5 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» у вирішенні
питань, пов'язаних із застосуванням
позовної давності у спорах, що
виникають у зв'язку з визнанням
недійсними правочинів (господарських
договорів), господарським судам слід
враховувати викладене в пункті 2.8
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
28.05.2013р. № 11 «Про деякі питання практики
вирішення господарськими судами
спорів про визнання недійсними
правочинів (господарських договорів)».

Виходячи з наведеного, суд вважає
помилковим твердження відповідача 2 за
зустрічним позовом, що початок
перебігу строку позовної давності за
вимогою визнання недійсним Іпотечного
договору припадає на 16.05.2008 року,
оскільки саме з цієї дати позивач мав
довідатися про порушення його права у
зв'язку із укладанням 16.05.2008 року
іпотечного договору, адже таке
твердження ґрунтується виключно на
припущенні про обов'язкове
усвідомлення стороною договору
положень законодавства, яким
унормовано передачу в іпотеку майна.

За таких обставин, суд вважає, що доводи
позивача за зустрічною позовною заявою
стосовно того, що перебіг строку
позовної давності розпочався після
30.01.2013 року, слід визнати
обґрунтованими та на момент звернення
до суду з зустрічним позовом позовна
давність за вимогою визнання недійсним
іпотечного договору позивачем не
пропущена.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України № 915/1437/13 від 17.02.2014 року.

Відповідно до п. 3.15 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», обставини, які
свідчать про взаємну пов'язаність
зустрічного позову з первісним
(зокрема, за підставами цих позовів
та/або поданими доказами; у зв'язку з
тим, що задоволення зустрічного позову
виключатиме частково чи повністю
задоволення первісного позову тощо), а
так само докази, що підтверджують саме
ці обставини, повинні зазначатися у
зустрічній позовній заяві (пункт 5
частини другої статті 54 Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно положень ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Оскільки Іпотечний договір №
49.12./12/І316/08 від 16 травня 2008 року
укладений між Відкритим акціонерним
товариством «Кредитпромбанк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд»,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за номером № 945 визнано
судом недійсним, то правові підстави
для задоволення позовних вимог за
первісним позовом відсутні.

Згідно п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог; при задоволенні позову
в повному обсязі відшкодування витрат
позивача, що пов'язані зі сплатою
судового збору, покладається на
відповідача; в разі відмови у позові
повністю ці витрати покладаються на
позивача. Такі правила розподілу
судового збору застосовуються у спорах
як майнового, так і немайнового
характеру.

Таким чином, судовий збір, що сплачений
позивачем при поданні первісного
позову у розмірі 73 080,00 грн. відповідно
до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на позивача за первісним
позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У первісному позові відмовити.

Зустрічний позов задовольнити
повністю.

Визнати недійсним іпотечний договір №
49.12/12/I316/08 від 16.05.2008 pоку, укладений між
Відкритим акціонерним товариством
«Кредитпромбанк» (, м.
Київ, вул. Дружби народів, 38) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізобуд» (, м. Харків, вул. Мироносицька, 88, кв.
72).

Стягнути солідарно з Публічного
акціонерного товариства
«Кредитпромбанк» (01014, м. Київ, бул.
Дружби Народів, 38, код 21666051) та
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса,
36-Б, код 34047020) на користь Товариством з
обмеженою відповідальністю «Ізобуд»
(61023, м. Харків, вул. Мироносицька, 88/72,
код 30553223) 1 218 (одну тисячу двісті
вісімнадцять) грн. 00 коп. судового збору
за подання зустрічної позовної заяви.

Після вступу рішення в законну силу
видати накази.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак