ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.2014
Справа № 905/1117/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Мирошниченка
Я.С.,

При секретарі судового засідання
Татьковій Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання ВЕК ", м.
Донецьк

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Донецький
електрометалургійний завод", м.
Донецьк

про стягнення заборгованості у
розмірі 73767,50 грн., з яких 73483,63 грн. -
сума основного боргу, 283,87грн.- сума
штрафних санкцій.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Макаров А.М., за
довіреністю

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання ВЕК ", м.
Донецьк (далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Приватного акціонерного
товариства "Донецький
електрометалургійний завод", м.
Донецьк (далі-Відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 73767,50 грн., з
яких 73483,63 грн. - сума основного боргу,
283,87грн.- сума штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог
Позивач, посилається на неналежне
виконання Відповідачем зобов'язань за
Договором поставки № від 13.09.2013р.,
а саме на несвоєчасну оплату товару, в
результаті чого утворилась
заборгованість в розмірі 73483,63 грн.

Крім того, Позивач просить суд стягнути
з Відповідача суму штрафних санкцій у
розмірі 283,87грн.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.526
Цивільного кодексу України, 231,173
Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог
Позивач надав суду (у копіях): договір
поставки № від 13.09.2013р.,
специфікацію №1 до договору поставки
№ від 13.09.2013р. від 13.09.2013р.,платіжні
доручення №5491 від 25.12.2013р., №10063_AF від
15.10.2013р., №3736_АЕ039 від
14.10.2013р.,довіреність № 00276 від 15.10.2013р.,
претензія №84/2013 від 15.11.2013р., расходна
накладна №6 від 16.10.2013р.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 20.02.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі. Справу
призначено до розгляду на 12.03.2014р.

03.03.2014р. Представник Позивача через
канцелярію суду надав витребувані
судом документи.

У зв'язку з нез'явленням сторін у
судове засідання, ненаданням
сторонами витребуваних документів в
повному обсязі розгляд справи
відкладався судом з 26.03.2014р.

26.03.2014р. Представник Позивача у
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги та на підставі ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України надав клопотання про
продовження строку розгляду справи на
15днів.

Представник Відповідача у судове
засідання не з'явився 26.03.2014р. через
канцелярію суду надав відзив на
позовну заяву в якому не визнає
позовні вимоги.

16.04.2014р. Представник Відповідача надав
доповнення до відзиву та клопотання
про витребування доказів.

Судом досліджене надане клопотання
Відповідача та відмовлено у зв'язку з
недоцільністю.

Представники сторін клопотання щодо
фiксацii судового процесу не заявляв, у
зв'язку з чим, розгляд справи
здiйснювався без застосування
техничного фiксування судового процесу
у відповідності до ст. 81-1 ГПК Украiни.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебiчно i
повно з'ясувавши всi фактичні
обставини справи, об'ективно оцiнивши
докази, якi мають значення для вирiшення
справи, суд:

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Об`єднання ВЕК», м. Донецьк (надалі -
Позивач/Постачальник) та Приватним
акціонерним товариством «Донецький
електрометалургійний завод», м.
Донецьк (надалі - Відповідач/Покупець),
укладено Договір поставки №
(надалі-Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору,
Постачальник зобов'язується поставити,
а Покупець прийняти та оплатити
продукцію на умовах цього Договору.

Згідно п. 2.1. та 2.2. Договору,
передбачено, що найменування
(номенклатура, асортимент) й кількість
продукції вказуються в специфікаціях,
які є невід`ємною частиною цього
Договору. Кількість продукції, що
поставляється має відповідати
кількості, вказаній в специфікаціях до
Договору, товаротранспортних
документах та видатковій накладній.

Розділом 3 Договору передбачено, що
продукція, яка поставляється за цим
Договором, оплачується за ціною,
вказаній в специфікаціях, що є
невід`ємною частиною Договору.
Загальна сума цього Договору
визначається сукупністю сум
специфікацій, що складають його
невід`ємну частину.

Згідно п. 4.1. Договору, Покупець
здійснює оплату на умовах, вказаних в
специфікаціях до цього Договору.

Згідно п. 5.1. Договору, Продукція
поставляється на умовах, передбачених
специфікаціями.

Договір діє до 31.12.2013 р.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим ( ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Оцінивши зміст зазначеного договору,
суд дійшов висновку, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором поставки, який
підпадає під правове регулювання норм
статті 712 Цивільного кодексу України та
статей 264-271 Господарського кодексу
України. В частині, що не суперечить
договору, до вказаного правочину також
застосовуються норми Цивільного
кодексу України, які регулюють правила
купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.264 Господарського
кодексу України, основні вимоги щодо
укладення та виконання договорів
поставки встановлюються цим Кодексом,
іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст.265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», накладні є
первісними звітними документами, на
підставі яких проводиться звіт
господарської діяльності.

Відповідно до «Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року №88 та
інших підзаконних нормативних актів,
які регулюють порядок ведення
бухгалтерського обліку на
підприємствах, у бухгалтерському
обліку повинні відображатися
господарські операції, що впливають на
стан майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів на підставі
первинних документів, які повинні мати
крім обов'язкових реквізитів додаткові
в залежності від характеру операції,
зокрема підставу для здійснення
господарських операцій. Тобто, в якості
доказу первинні документи мають
містити повні дані про конкретні
господарські операції та підставу їх
здійснення.

Відповідно до ч.1 ст.691 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

На виконання умов Договору (а.с. 17-19)
Позивачем, згідно Специфікації №1 до
Договору, був поставлений товар
Відповідачу за Видатковою накладною №6
від 16.10.2013 р. на суму 206967,28 грн. (а.с. 15).

Товар зі сторони Відповідача,
відповідно до відмітки на видатковій
накладній було прийнято належним чином
уповноваженим представником
Відповідача за Довіреністю № 00276 від
15.10.2013 р.

Доказів наявності заперечень, з боку
Відповідача, щодо кількості
поставленого товару, а також порядку
поставки та інших зауважень суду не
надано.

На виконання вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо всебічного та повного
розгляду справи, перевірено в межах
яких договорів здійснювалась поставка,
чи відповідав поставлений товар тому,
який сторони визначили у вказаному
вище договорі, чи укладались між
сторонами будь-які інші договори,
зокрема, за яким здійснювали поставку
товару на підставі видаткових
накладних, наявних в матеріалах справи.

Відповідач у Відзиві на позов №48-17/69
від 25.03.2014 р., зазначає, що «є підстави
вважати», що Позивач здійснив поставку
не за Договором, а на власний розсуд, та
на власний ризик.

Натомість, суд не може погодитися з
доводами Відповідача з наступних
підстав.

Згідно п. 2.1. та 2.2. Договору,
передбачено, що найменування
(номенклатура, асортимент) й кількість
продукції вказуються в специфікаціях,
які є невід`ємною частиною цього
Договору. Кількість продукції, що
поставляється має відповідати
кількості, вказаній в специфікаціях до
Договору, товаротранспортних
документах та видатковій накладній.

Видаткова накладна №6 від 16.10.2013 р.
містить посилання на Договір, як на
підставу поставки. Товар та його
кількість за вищенаведеною Накладною
відповідає товару, передбаченому
Специфікацією №1 від 13.09.2013 р. до
Договору.

Позивач у судовому засіданні пояснив,
що спірні правовідносини між Позивачем
та Відповідачем виникли саме з
Договору поставки № від 13
вересня 2013 р.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
надані Позивачем первинні документи є
належним доказом здійснення передачі
Відповідачу товару та прийняття його
останнім в межах спірного правочину.

Зазначені обставини у порядку статей
32-36 Господарського процесуального
кодексу України не спростовані.

Отже, Позивачем належним чином
доведено факт виконання обов'язку щодо
передачі товару у відповідності до
норм статті 664 Цивільного кодексу
України та умов, визначених Договором
поставки № від 13 вересня 2013 р.

Згідно п. 7 Специфікації №1 від 13.09.2013 р.,
Покупець здійснює передплату у розмірі
50% на поточний рахунок Постачальника
після надання Постачальника
банківської гарантії банку. 50% від
вартості продукції сплачується
протягом 20 банківських днів після
поставки продукції, але не раніше
надання документів, передбачених п. 8.1.
Договору.

Відповідно до платіжних доручень №
3736_АЕ039 від 14.10.2013 р.(а.с. 13) та №10063_АF00 від
15.10.2013 р.(а.с. 12), Відповідач виконав
обов`язок щодо сплати 50% вартості
продукції.

Натомість, як вбачається з фактичних
обставин справи, після отримання
продукції за Договором, Відповідач
грошове зобов'язання перед Продавцем в
частині розрахунку за прийнятий товар
у повному обсязі не виконав.

25.12.2013 р. Відповідач Платіжним
дорученням №0410001, сплатив 30000,00 грн. (а.с.
11).

Таким чином, сума боргу у розмірі 73767,50
грн. Відповідачем не сплачена.

Заперечення Відповідача щодо не
виникнення права вимоги, судом не
приймаються, оскільки товар
Відповідачем було отримано належним
чином, а також здійснено часткову
оплату товару, що підтверджує факт
наявності заборгованості Відповідача
перед Позивачем.

Відповідачу було пред`явлено Претензію
№84/2013 від 15.11.2013 р, у якій Позивач
наполягає на погашенні суми основного
боргу, 3% річних та Інфляційних втрат.
Відповідач, як вже зазначалося раніше,
частково погасив суму основного боргу
у розмірі 30000,00 грн..

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідач доказів погашення суми
боргу у сумі 73767,50 грн. не надав, тому
суд, вважає позовні вимоги Позивача, у
частині стягнення суми основного
боргу, доведеними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, Позивачем заявлені вимоги
про стягнення з Відповідача 3% річних у
розмірі 283,87 грн.

Ст. 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора має
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентв не встановлений
договором або законом.

Позивачем наданий арифметичний
розрахунок 3% за період з 26.12.2013 р. по
10.02.2014 р. на суму основного боргу 73767,50
грн. у розмірі 283,87 грн.

Судом встановлено, що вищенаведений
розрахунок є вірним, у зв`язку з чим ця
вимога підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Згідно зі ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються Відповідача.

Керуючись ст.ст.32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання ВЕК ", м.
Донецьк до Приватного акціонерного
товариства "Донецький
електрометалургійний завод", м.
Донецьк про стягнення заборгованості
у розмірі 73767,50 грн., з яких 73483,63 грн. -
сума основного боргу, 283,87грн.- сума
штрафних санкцій - задовольнити у
повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Донецький
електрометалургійний завод", м.
Донецьк ( 83062, Донецька область,
м.Донецьк, вулиця І.Ткаченка, будинок 122,
код ЕДРПОУ 30479040) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Об'єднання ВЕК ", м. Донецьк (83017,
Донецька область, місто Донецьк, вулиця
Владичанського, будинок 32, код ЕДРПОУ
32091916) суму основного боргу у розмірі
73483,63 грн., 283,87 грн. - суму штрафних
санкцій та судовий збір у розмірі 1827,00
грн.

У судовому засіданні 16 квітня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 22 квітня 2014 року.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ у встановленому порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
Я.С.
Мирошниченко