ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р.Справа № 923/1787/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Воронюка О.Л., Лашина В.В.

секретар судового засідання Щербатюк
О.В.

За участю представників учасників
процесу:

від позивача - Чачибая В.Г., директор;

від відповідача - Швець О.В. за
довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Фото Таврії"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 28.01.2014 р.

у справі №923/1787/13

за позовом приватного акціонерного
товариства "Фото Таврії"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про усунення перешкод в користуванні
шляхом виселення

ВСТАНОВИВ

У грудні 2013 року приватне
акціонерне товариство "Фото Таврії"
(далі - ПАТ "Фото Таврії") звернулось до
господарського суду
Херсонськоїобласті з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3) в якому просило
зобов'язати відповідача усунути ПАТ
"Фото Таврії" перешкоди у користуванні
належними йому приміщеннями,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом виселення.

Рішенням господарського
суду Херсонської області від 28.01.2014 р. у
справі №923/1787/13 (суддя Ємленінова З.І.) в
задоволенні позовних вимог ПАТ "Фото
Таврії" відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим,
що матеріально-правова вимога позивача
у позові про усунення перешкод в
користуванні майном повинна мати
відповідні підстави, що тягнуть за
собою правові наслідки. Зазначені в
позові підстави повинні
підтверджувати право власності
позивача на майно, факт вибуття майна
із його володіння без відповідних
підстав та наявність майна у
незаконному володінні відповідача, а
також відсутність у відповідача
правових підстав для володіння майном.
Окрім того, судом першої інстанції
зазначено, що матеріалами справи
доведено, що між сторонами існують
договірні правовідносини щодо оренди
нерухомого майна, які регулюються
параграфом 5 глави 30 Господарського
Кодексу України та главою 58 Цивільного
Кодексу України, якими встановлені
правові наслідки у разі припинення
орендних правовідносин, тому позовні
вимоги позивача про усунення перешкод
в користуванні майном шляхом виселення
відповідача із нежилих приміщень не
ґрунтуються на вимогах закону та
договору. Крім того, позивач не
зазначає, із яких саме приміщень, якою
площею він просить відповідача усунути
перешкоди шляхом виселення.

До того ж, судом першої інстанції
було зазначено про те, що позивач не
заперечує того факту, що частину
приміщень, які є предметом договору
оренди укладеного з відповідачем,
використовує брат директора позивача
ОСОБА_4, який чинить йому перешкоди в
доступі до приміщень. Таким чином, на
думку господарського суду Херсонської
області, виселенням відповідача
позивач не поновить свої права і
охоронювані законом інтереси в
розумінні ст. 2 ГПК України, статей 15, 16
ЦК України, статті 20 ГК України щодо
володіння переданим в оренду
відповідачу майном, оскільки більша
частина нежилих приміщень не
знаходиться в користуванні
відповідача і за посиланням
відповідача у нього відсутні будь-які
господарські правовідносини з ОСОБА_4

Не погоджуючись з даним рішенням до
Одеського апеляційного господарського
суду звернулось ПАТ "Фото Таврії" з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Херсонської області від 28.01.2014 року по
справі №923/1787/13 за позовом ПАТ "Фото
Таврії" до ФОП ОСОБА_3, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги - усунути перешкоди ПАТ "Фото
Таврії" у користуванні нежитловими
приміщеннями площею 75,00 кв.м.,
розташованими на 1 поверсі будинку за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ФОП
ОСОБА_3 та вирішити питання про новий
розподіл судових витрат по справі. Свої
вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суд
першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального та
порушив норми процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі скаржник
посилається на порушення судом першої
інстанції вимог ч. 1 статті 785, ч.2 ст. 795
Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 291
Господарського кодексу України та
зазначає, що з припиненням договору
відповідач втрачає статус орендаря і,
оскільки інших доказів щодо
підтвердження права користування
спірними приміщеннями не має, то вимога
позивача про зобов'язання відповідача
повернути орендовані приміщення
підлягала задоволенню, окрім того,
скаржник вказує, що факт зайняття
частини орендованою приміщення не
оспорювався відповідачем, який був
присутнім у судовому засіданні.

Окрім того, з посиланням на Постанову
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. № 12 апелянт вказує,
що позивач міг захистити свої порушені
права у обраний ним спосіб у випадку
відмови орендаря від передачі зданого
в оренду майна та відмови від
підписання та оформлення акту прийому -
передачі майна. До того ж, апелянт
вказує, що висновки суду про вимоги
щодо виселення відповідача із
займаного ним приміщення, то вони є
необґрунтованими, оскільки позивач, як
титульний володілець нерухомого майна,
вправі використовувати речово-правові
засоби захисту свого права від
посягання третіх осіб, в тому числі
вимагати повернення майна з чужого
незаконного володіння, вимагати
усунення перешкод, не пов'язаних з
позбавленням володіння тощо, апелянт
вважає, що така можливість надається
позивачу як володільцю майна главою 29
ЦК України. Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
власником будівлі літера «А», яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1, є
позивач. Право власності не
оспорювалось, саме позивач є власником
об'єкту оренди, а тому, враховуючи, що
відповідачем не надано доказів
звільнення спірного приміщення,
апелянт вважає, що відповідач
безпідставно займає спірне приміщення,
а відповідно позов є обґрунтованим.

Ухвалою Одеського
апеляційного господарського суду від
17.02.2014 р. апеляційну скаргу ПАТ "Фото
Таврії" прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

У судових засіданнях від
12.03.2014 р. та 26.03.2014 р. оголошувалась
перерва.

09.04.2014 р. до Одеського апеляційного
господарського суду надійшли
пояснення до апеляційної скарги від
ПАТ "Фото Таврії"з додатковими
документами, які залучені колегією
суддів до матеріалів справи.

У судовому засідання від 09.04.2014 р.
представник скаржника підтримав
вимоги апеляційної скарги та наполягав
на їх задоволенні.

Представник відповідача надав
пояснення згідно з якими не
погоджується з апеляційною скаргою,
вважає її необґрунтованою та такою, що
не підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Херсонської
області від 28.01.2014 р. у справі №923/1787/13
залишенню без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ПАТ "Фото Таврії" не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, та
вірно встановлено судом першої
інстанції 22 квітня 2010 р. між ПАТ "Фото
Таврії" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, за умовами
якого, орендодавець передає орендарю в
оперативне платне користування
нежитлове приміщення, яке розташовано
на першому поверсі будинку АДРЕСА_1,
загальна площа якого становить 75 кв.м.,
стан є гарним, недоліки відсутні та
загальна вартість орендованого
приміщення становить 36000 грн.

Відповідно до п.2.1 договору орендований
об'єкт використовується для розміщення
фото салону.

Згідно з п.п. 3.1.-3.2. договору
прийом-передача орендованого об'єкту
здійснюється комісією із
представників сторін. Орендований
об'єкт передається орендарю на протязі
5 днів з дня підписання даного договору
та вважається прийнятим з моменту
підписання акту приймання-передачі.

Пунктами 4.1.-4.3. сторони договору
погодили, що строк оренди складає 1 рік
з моменту підписання акту
приймання-передачі. У разі якщо одна
сторона в строк до 30 днів до закінчення
дії даного договору не заявить про
намір його розірвання, даний договір
автоматично пролонгується на той само
строк. Кожна із сторін має право
достроково розірвати даний договір
письмово повідомив про це за 30 діб іншу
сторону, але не раніше 3-х місяців з дня
підписання даного договору.

З акту приймання-передачі нежитлового
приміщення в оренду до договору оренди
від 22 квітня 2010 р., який складено 22
квітня 2010 р. вбачається, що орендарю ФОП
ОСОБА_3 було передано приміщення, яке
складається з 4-х кімнат на 1 поверсі ,
загальною площею 75 кв.м.

Заявами від 16.05.2011 р., 18.07.2011 р., 19.03.2013
р.,12.02.2013 р. позивач повідомив
відповідача про те, що керівництвом ПАТ
"Фото Таврії" прийнято рішення про
дострокове припинення укладеного між
ПАТ "Фото Таврії" та ФОП ОСОБА_3 договору
оренди нежитлового приміщення від 22
квітня 2010 р. та просив добровільно
звільнити займане приміщення,
розташоване за адресою АДРЕСА_1 (1
поверх) та передати його орендодавцю за
актом приймання-передачі відповідно до
п.8 Договору.

У відзиві від 28 січня 2014 р., що було
надано відповідачем до суду першої
інстанції він зазначає, що на його
думку він в повному обсязі виконував
зобов'язання за договором, орендну
плату сплачував кожний місяць
безпосередньо ОСОБА_1, окрім того
відповідач вважає, що договором не
передбачено право орендодавця
вимагати виселення. Договір оренди
припинив свою дію 22 квітня 2013 р., проте в
даному договорі не передбачено такого
порядку повернення майна, як виселення
шляхом усунення перешкод у
користуванні приміщенням.

Звертаючись із позовом ПАТ "Фото
Таврії" послалось на невиконанням
відповідачем вимог ч.1 ст. 785 Цивільного
кодексу України та неповерненням
орендованого майна після припинення
договору оренди від 22.04.2010 року.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
наступних підстав.

Згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк. Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Положеннями ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України встановлено, що за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

У відповідності до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 Господарського
кодексу України договір оренди
припиняється, зокрема у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Положеннями ч. 1 ст. 785 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Таким чином, вищенаведені норми
законів передбачають в якості способу
захисту порушеного права позивача
вимагати ним від орендаря (наймача)
повернення майна у стані, в якому воно
було одержано, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Проте, такі позовні вимоги ПАТ "Фото
Таврії" заявлені не були.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм,
розпорядження своїм правом на захист є
диспозитивною нормою законодавства,
яке полягає в наданні особі, яка вважає
свої права порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

Під способами захисту прав слід
розуміти заходи, прямо передбачені
законом з метою припинення оспорювання
або порушення суб'єктивних цивільних
прав та (або) усунення наслідків такого
порушення.

Відповідно до ст. 16 ст. 391 Цивільного
кодексу України способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

З матеріалів даної справи вбачається,
що ПАТ "Фото Таврії" звернулось з
вимогою про захист права власності
шляхом виселення відповідача із
зайнятих ним приміщень.

У відповідності до приписів ст. 391
Цивільного кодексу України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Як вбачається зі змісту положень
Закону України «Про виконавче
провадження» та постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 року «Про судове рішення»,
вирішуючи спір про усунення перешкод у
користуванні майном, в т.ч. шляхом
виселення, господарський суд повинен
вказати особу, що має бути виселена із
займаного нею приміщення (прізвище,
ім'я та по батькові, місце проживання чи
перебування, індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника), а
також відомості про приміщення, з якого
має бути виселено цю особу
(найменування, місцезнаходження згідно
поштової адреси, площа). При цьому в
резолютивній частині рішення має бути
дана остаточна відповідь щодо усіх
вимог, які були предметом судового
розгляду, без використання
альтернативного способу її викладення.

З урахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
можливості для задоволення вимоги
позивача про виселення відповідача із
займаного ним приміщення, оскільки в
позовній заяві відсутні прямі вказівки
на ідентифікуючі ознаки самого
спірного приміщення (без зазначення
поверху, номеру кімнати згідно з
технічним паспортом на будинок, тощо)
та відсутні відомості кому підлягає
поверненню об'єкт оренди, що
унеможливлює як задоволення позовної
вимоги, так і подальше виконання
рішення суду.

З додаткових документів, що були надані
апелянтом неможливо встановити, які
саме приміщення займає відповідач та з
яких слід усунути перешкоди у
користуванні шляхом виселення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що
як вбачається з матеріалів справи,
спір між сторонами виник через
неповернення відповідачем майна, яке є
предметом договору оренди нежитлового
приміщення від 22 квітня 2010 р. шляхом
підписання акту-прийому-передачі
приміщення.

Згідно з ч.2 ст.795 Цивільного кодексу
України повернення наймачем предмета
договору найму оформлюється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що аналіз вказаної норми
свідчить, що особа на підтвердження
виконання зобов'язання за договором
найму вправі в судовому порядку
вимагати передачі їй майна, що було
предметом договору, за актом
приймання-передачі.

Проте, позивач звернувся до суду з
позовом про виселення відповідача з
нежитлових приміщень.

Приймаючи до уваги, що правовідносини
між сторонами виникли на підставі
договору оренди нежитлового
приміщення від 22 квітня 2010 р., колегія
суддів вважає, що позивач, звернувшись
з позовом про виселення, обрав невірний
спосіб захисту свого порушеного права
за вказаним договором оренди
нежитлового приміщення.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог щодо виселення
відповідача з нежитлового приміщення.

Окрім того, слід зазначити про те, що
звертаючись із позовом до суду першої
інстанції позивач просив усунути йому
перешкоди у користуванні належними
йому приміщеннями, розташованими за
адресою АДРЕСА_1 шляхом виселення
відповідача ФОП ОСОБА_3

Проте, в апеляційній скарзі позивач
просить усунути перешкоди ПАТ "Фото
Таврії" у користуванні нежитловими
приміщеннями площею 75,00 кв.м.,
розташованими на 1 поверсі будинку за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення ФОП
ОСОБА_3

Фактично, позивач змінено прохальну
частину позовної заяви, що була
предметом розгляду у суді першої
інстанції, що не узгоджується із
приписами ч.4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України в якій
зазначено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

До того ж слід зазначити, що апелянтом
до суду апеляційної інстанції було
надано копію ухвали господарського
суду Суворовського районного суду м.
Херсона про відкриття провадження по
цивільній справі за №668/3026/14-ц за
позовом ПАТ "Фото Таврії" до ОСОБА_4 та
ФОП ОСОБА_3 про зобов'язання звільнити
нежитлове приміщення та надання
вільного доступу.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що твердження позивача,
викладені ним в апеляційній скарзі, не
доведені належними доказами, не
спростовують висновків суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстав для
скасування оскаржуваного рішення та
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 28.01.2014 р. у
справі №923/1787/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 11.04.2014
р.

Головуючий суддя
Аленін О.Ю.

Суддя
Воронюк О.Л.

Суддя
Лашин В.В.