ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.
Справа № 918/209/14

Господарський суд Рівненської
області у складі судді Гудзенко Я.О.
розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю "ТД
Міжрегіональні ресурси" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
35 548,64 грн.

За участю:

Від позивача: Карплюк С.В. (дов.
№1225 від 21.02.2014 року)

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД Міжрегіональні
ресурси» (позивач) звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення 35 548,64 грн., з яких: 25000,00
грн. основного боргу, 1419,78 грн. пені, 3276,47
грн. 30% річних, 5852,39 грн. збитків, позовні
вимоги аргументувавши тим, що
відповідачем не виконано належним
чином умови договору поставки №1393/Р13
від 16 липня 2013 року.

Ухвалою господарського суду від 17
лютого 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/209/14, розгляд справи
призначено на 25.02.14 року.

Ухвалою господарського суду від 25
лютого 2014 року розгляд справи
відкладено на 18 березня 2014 року.

Ухвалою суду від 18 березня 2014 року
розгляд справи відкладено на 08 квітня
2014 року, та продовжено строк розгляду
справи до 30 квітня 2014 року включно.

Ухвалою суду від 08 квітня 2014 року
розгляд справи відкладено на 16 квітня
2014 року

10.04.2014 року представником позивача
подано до суду письмові пояснення та
детальний розрахунок суми позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, відзиву на
позовну заяву суду не надав, причин
неявки суду не повідомив.

Відповідно до статті 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що за
змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду про порушення провадження
у даній справі від 17 лютого 2014 року та
про відкладення розгляду справи від 25
лютого 2014 року, від 18 берзня 2014 року, від
08 квітня 2014 року були надіслані
відповідачу за адресою, вказаною у
позовній заяві, а саме: Рівненська
область, Демидівський район,
с.Золочівка. Факт отримання
відповідачем вищезазначених судових
документів підтверджується наявними у
матеріалах справи повідомленнями про
вручення відповідних поштових
відправлень.

Отже, за змістом вищезазначеної норми
відповідач завчасно та належним чином
був повідомлений про місце, дату та час
судового засідання, крім того,
останньому надавалося достатньо часу
для подання відзиву на позовну заяву,
письмових пояснень та додаткових
документів.

Враховуючи неодноразове відкладення
розгляду справи у зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, та те, що нез'явлення
сторін в судове засідання, не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Судом 16 квітня 2014 року оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ТД
Міжрегіональні ресурси» (позивач,
постачальник) та ОСОБА_1 (відповідач,
покупець) було укладено договір
поставки №1393/Р13 (надалі договір),
відповідно до предмету якого
постачальник, за умовами цього
договору зобов'язується поставити, а
покупець прийняти та оплатити товар в
асортименті, кількості та за ціною,
діючою у постачальника на час поставки,
згідно видаткових накладних, що є
додатками та невід'ємними частинами
даного договору.

Відповідно до пункту 2.3. договору
покупець зобов'язаний здійснити оплату
за товар протягом 20 календарних днів з
моменту отримання цього товару.

З наявних в матеріалах справи доказів,
а саме договору поставки та додатку №1
до договору поставки, видаткових
накладних вбачається, що договір
укладений між суб'єктами господарської
діяльності (ТОВ «ТД Міжрегіональні
ресурси» та ФОП ОСОБА_1).

На виконання умов договору позивач у
липні - серпні 2013 року поставив
відповідачу товар на загальну суму
34081,87 грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи видатковими
накладними:

№МР00052840 від 19 липня 2013 року на суму 3075,00
грн.;

№МР00053936 від 24 липня 2013 року на суму 1749,84
грн.;

№МР00055650 від 31 липня 2013 року на суму
27459,00 грн.;

№МР00055693 від 31 липня 2013 року на суму 950,52
грн.;

№МР00055707 від 31 липня 2013 року на суму 423,49
грн.;

№МР00057718 від 07 серпня 2013 року на суму
424,02 грн..

Відповідно до пункту 2.7 договору при
надходженні грошових коштів від
покупця спочатку зараховуються
відсотки за неправомірне користування
чужими коштами, пеня, вартість тари
(упакування), а потім платежі по
видаткових накладних за товар від
першої до останньої (в хронологічному
порядку) незалежно від призначення
платежу вказаного в платіжних
документах.

В свою чергу відповідач частково
оплатив отриманий ним товар на
загальну суму 9 081,87 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками (а.с. 19-34).

Враховуючи те, що відповідач не надав
суду доказів оплати товару в повному
обсязі, суд дійшов висновку, що станом
на час розгляду справи за відповідачем
перед позивачем рахується
заборгованість в сумі 25 000 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 статті 691 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Таким чином, станом на час розгляду
справи за відповідачем перед позивачем
рахується заборгованість в сумі 25 000,00
грн.

Відповідно до пункту 6.2. договору, у
разі порушення покупцем грошового
зобов'язання , передбаченого п. 2.3.
договору, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові в разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач, відповідно до
пункту 6.2. договору та з врахуванням
пункту 2.7. договору нарахував
відповідачу 1 419, 78 грн. пені.

Разом з тим, 10.04.2014 року позивачем
надано суду пояснення по справі та
детальний розрахунок нарахованих пені
вже в іншій сумі - 1 428, 32 грн., відсотків
річних та збитків. Судом враховано
вказані пояснення при перевірці
нарахування пені враховуючі
віднесення проплат за вказаними вище
накладними на погашення
заборгованості по попереднім
накладним, проте виходячи з заявлених в
позовній заяві вимог і неподанням
позивачем суду заяви про їх
збільшенння з доказами направлення її
копії відповідачу, - суд вважає, що
задоволенню підлягає 1 419, 78 грн. пені.

Відповідно до п. 6.4. договору у випадку
прострочення оплати товару більше
тридцяти календарних днів покупець
відшкодовує постачальнику нанесені
цим збитки (втрачену вигоду), що
становлять 20% від суми заборгованості.

Позивач відповідно до пункту 6.4.
договору нарахував відповідачу 5 852, 39
грн. 20% збитків з врахуванням пункту 2.7.
договору, судом перевірено розрахунок
позивача, та визнано його законним та
обґрунтованим.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 225 ГК
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 ГК України
учасник господарських відносин, який
вчинив господарське правопорушення,
зобов'язаний вжити необхідних заходів
щодо запобігання збиткам у
господарській сфері інших учасників
господарських відносин або щодо
зменшення їх розміру, а у разі якщо
збитків завдано іншим суб'єктам, -
зобов'язаний відшкодувати на вимогу
цих суб'єктів збитки у добровільному
порядку в повному обсязі, якщо законом
або договором сторін не передбачено
відшкодування збитків в іншому обсязі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 11.5 договору у разі
прострочення виконання покупцем
грошових зобов'язань за даним
договором покупець сплачує
постачальнику за неправомірне
користування чужими коштами 30% річних
від суми заборгованості.

Керуючись п. 11.5 договору позивач
нарахував відповідачу 3 276, 47 грн. 30%
річних, судом перевірено розрахунок
позивача, та визнано його законним та
обґрунтованим.

У відповідності із ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів
вбачається, що Позивач прийняті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
проте Відповідачем розрахунків за
Договором проведено не було.

Доказів на обґрунтування своїх
заперечень, а також доказів сплати
всієї суми боргу під час розгляду
справи Відповідачем також суду надано
не було.

Враховуючи викладене вище, заслухавши
пояснення позивача, враховуючи докази
надані Позивачем на підтвердження
заявлених вимог, - вимоги Позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Міжрегіональні
ресурси" (45200, Волинська область,
м.Ківерці, вул. Шевченка, 35, код 35184264) 25
000, 00 грн. суми основного боргу, 1 419, 78
грн. пені, 5 852, 39 грн. збитків, 3 276, 47 грн.
30% річних та 1 827 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.04.2014 року.

Суддя
Гудзенко Я.О.