КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Справа№ 910/13862/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Яковенко
П.В. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Коршак
С.В.- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "ПЗУ Україна",

на рішення Господарського суду м.
Києва від 04.02.2014 року

у справі №910/13862/13 (Головуючий суддя
Удалова О.Г., судді: Нечай

О.В., Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-Логістик"

до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ

Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Технополіс-1"

про стягнення 233 187,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транс-Логістик"
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" про стягнення 233
187,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору № 312.905847.0105
від 30.06.2010 року щодо виплати страхового
відшкодування в розмірі 235 687,66 грн. при
настанні страхового випадку - втраті
майна внаслідок крадіжки при
здійсненні експедирування вантажу,
наданого позивачу для перевезення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 27.08.2013 року залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, - Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Технополіс-1".

09.01.2014 р. позивачем до суду першої
інстанції подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої останній просить суд стягнути з
відповідача 233 187,66 грн. страхового
відшкодування.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 04.02.2014 року у справі №910/13862/13 позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що в
наданих позивачем доказів відсутні
відомості про прийняття водієм
вантажу, який в подальшому було
викрадено, що свідчить про відсутність
страхової події.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому проти її вимог
заперечує та просить суд залишити її
без задоволення.

Третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, не використано
наданого їй законом права на участь її
представника у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції. Причин неявки
суду не повідомлено. Матеріали справи
містять докази належного повідомлення
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, про час та місце
судового засідання, а саме поштове
повідомлення № 09378956.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, за наявними
в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.06.2010 року між Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" (страховиком) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Транс-Логістик" (страхувальником) було
укладено договір страхування №
312.905847.0105, предметом якого є майнові
інтереси позивача, що не суперечать
законодавству України і пов'язані з
відшкодуванням страховиком шкоди,
заподіяної третім особам або їхньому
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичним особам у зв'язку з наданням
послуг по перевезенню вантажів згідно
з: Конвенцією про договір міжнародного
перевезення вантажів КДПВ 1956 з
доповненнями і змінами, включаючи
Протокол до Конвенції 1978 - при
здійсненні позивачем міжнародних
перевезень майна; Цивільним кодексом
України - при здійсненні позивачем
внутрішніх перевезень майна.

З частини А договору страхування
вбачається, що даним договором
застраховано 27 транспортних засобів,
серед яких і автомобіль "МАН", д.р.н.
НОМЕР_1.

Відповідно до розділу 2 договору
страховими випадками є настання для
Страхувальника: а) відповідальності за
майно - за втрату, недостачу,
пошкодження або псування майна під час
перевезення; b) відповідальності за
запізнення доставки; с)
відповідальності по відшкодування
витрат; d) відповідальності перед
третіми особами.

Пунктом 1 Розділу 9 Договору
страхування передбачено, що для
підтвердження факту та обставин
настання страхової події та визначення
розміру відшкодування Страхувальник, в
залежності від характеру і обставин
події, надає наступні документи:
повідомлення про настання страхової
події, встановленої Страховиком форми;
письмові вимоги про відшкодування
заподіяного збитку, отримані від
третіх осіб, з розрахунком сум
відшкодування; транспортні накладні,
коносаменти, з відміткою
вантажоодержувача (його представника)
про втрату, недостачу, пошкодження або
псування майна під час перевезення;
фактури і рахунки (інвойси) на майно;
пакувальні відомості; акти огляду
вантажу (аварійні сертифікати);
Страховик зобов'язаний організувати за
власний кошт виїзд експерта
спеціалізованої організації для
огляду вантажу та визначення нестачі
або оцінки пошкоджень із зазначенням у
грошовому виразі розміру збитку
(торгово-промислової палати,
сюрвеєрської компанії) та складання
акту експертизи; письмове пояснення
водія про подію; довідку митних
органів; протокол органів дорожньої
міліції (поліції); довідка органів
міліції (поліції), що підтверджує факт
звернення в ці органи Страхувальника;
підтвердження слідчих органів про
порушення кримінальної справи за
фактом втрати майна; деталізовані
виправдовуючи документи на витрати,
здійснені Страхувальником з метою
запобігання або зменшення розмірів
збитку і захисту своїх інтересів у
судових або арбітражних органах; копію
листування з заявником вимоги; копію
ліцензії на право здійснення
діяльності в сфері
внутрішніх/міжнародних автомобільних
перевезень.

У розділі 11 Договору страхування
перелічені підстави для відмови у
виплаті страхового відшкодування
якими є: якщо з'ясується, що відомості
про предмет Договору страхування,
надані Страхувальником, є неповними
або не відповідають дійсності в цілому
або в частині, та/або Страховик буде
мати підстави вважати, що
Страхувальник свідомо приховав
відомості або надав невірні дані; у
випадку несвоєчасного повідомлення
про страхову подію та/або у випадку
надання неправдивих відомостей про
факт настання страхової події; якщо
Страхувальник не вжив всі можливі та
необхідні заходи для зменшення
розмірів збитку; якщо Страхувальник не
сприяє або чинить перешкоди Страховику
в розслідуванні обставин події та/або
не виконує розпоряджень та
рекомендацій Страховика щодо
зменшення розмірів збитку і
врегулювання претензій; у випадку
надання будь-якої претензії, фальшивої
в будь-якій її частині, або
використання будь-яких шахрайських
засобів Страхувальником або іншою
особою, що діє на його користь, з метою
одержання відшкодування; якщо
Страхувальник відмовиться від права
отримання відшкодування збитку від
осіб винних у заподіянні збитку, та/або
здійснення страховиком регресу до
винних осіб виявиться з вини
страхувальника неможливим;
невиконання (недотримання)
Страхувальником своїх обов'язків
згідно Договору; у випадку відсутності
документів, що підтверджують настання
страхової події і розміру збитку; у
випадку настання подій, передбачених
розділом 3 Договору.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

В силу частини 2 статті 8 Закону України
"Про страхування" страховим випадком
визнається подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми страхового
відшкодування) страхувальнику.

З матеріалів справи вбачається, що
29.08.2008 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Транс-Логістик"
(перевізником) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Технополіс-1" (замовником) було
укладено договір № 29/0808-1 на
транспортно-експедиційне
обслуговування (далі - договір
перевезення).

Відповідно до п. 2.2 договору
перевезення на кожну окрему
транспортно-експедиційну послугу
оформлюється заявка, змістом якої є
визначені умови та особливості
конкретного перевезення, яка є
невід'ємною частиною договору.

Матеріали справи свідчать про те, що на
підставі заявки № 10-13879 від 13.12.2010 р. (Том
І, а.с. 114) перевізник зобов'язався
здійснити перевезення у міжміському
сполученні з м. Бровари, Київської
області до м. Одеси, відповідно до чого
замовником було оформлено
товарно-транспортну накладну від 13.12.2010
р. № ОД-0601 з зазначенням наступних
відомостей: вантажовідправник - ТОВ
"Технополіс-1"; вантажоодержувач - м.
Одеса, вул. Пантелеймонівська, 68,
ОСОБА_5; назва продукції, товару -
побутова техніка згідно з актами
передачі на філію; прийняв -
водій-експедитор ОСОБА_6; маса брутто - 7
тонн. Разом з товарно-транспортною
накладною водій отримав накладні на
внутрішнє перевезення, на підставі
яких ним було прийнято товар для
перевезення (Том І, а.с.54-56).

Встановлено, що в ніч з 13.12.2010 р. на 14.12.2010
р., виконуючи перевезення у міжміському
сполученні з м. Бровари, Київської
області до м. Одесу, з вантажного
автомобіля MAN (державний номер НОМЕР_1) з
вантажем побутової та електронної
техніки було вчинено крадіжку,
внаслідок чого частина зазначеного
вантажу була втрачена.

З матеріалів справи вбачається, що факт
крадіжки було зафіксовано
працівниками органів внутрішніх справ.
У присутності представника страховика
- аварійного комісара було складено акт
обстеження, акт розпломбування та
розвантаження товару та акт приймання
товару від 14.12.2010 р., які підписані
представником страховика, водієм та
вантажоодержувачем (Том І, а.с.137-143).

З акту прийому товару від 14.12.2010 р.
вбачається, що під час розвантаження
товару було виявлено недостачу товару,
що перевозився згідно з заявкою №10-13879
від 13.12.2010 р. на загальну суму 235 687,66 грн.,
вартість якого підтверджується
бухгалтерською довідкою від 16.12.2010 р.
про облікову вартість втраченого
товару по акту прийому товару від 14.12.2010
р., видатковими та податковими
накладними, наданими в матеріали
справи.

Встановлено, що 09.02.2011 р. слідчим
відділом Приморського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області по факту
крадіжки, вчиненої у великих розмірах,
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.
185 КК України (Том І, а.с. 25).

19.04.2012 р. слідчим відділом Приморського
РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській
області було винесено постанову про
призупинення досудового слідства (Том
І, а.с. 155).

Отже, судова колегія приходить до
висновку про те, що встановлені вище
обставини свідчать про настання
страхового випадку, відповідно до п. а)
розділу 2 договору страхування: втрата,
недостача, пошкодження або псування
майна під час перевезення.

Як свідчать матеріали справи, 14.12.2010 р.
страхувальник звернувся до страховика
з письмовою заявою про настання
страхового випадку.

На вимоги страховика страхувальник
листами від 09.03.2011 р. та 15.08.2011 р. надавав
додаткові документи на підтвердження
настання страхового випадку та просив
провести виплату.

Однак, листами від 20.07.2011 р. та від 07.09.2011
р. страховик відмовив страхувальнику у
страховій виплаті з підстави
неналежного оформлення
товарно-транспортної накладної від
13.12.2010 р. № ОД-0601.

Встановлено, що 08.01.2013 р. страхувальник
направив страховику претензію з
вимогою провести виплату, яка була
відхилена листом від 07.02.2013 р. № 731-31.

Матеріали справи свідчать про те, що
24.10.2013 р. страхувальником було сплачено
вантажовідправнику матеріальну шкоду
в розмірі 235 687,66 грн., що
підтверджується випискою з особового
рахунку позивача (Том І, а.с. 215).

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
страхування", здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України "Про
страхування" та ч. 3 ст. 988 Цивільного
кодексу України, страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату у
строк, встановлений договором.

Як передбачено ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі:
навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;
вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; подання
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або
про факт настання страхового випадку:
одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала; несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків; наявності інших
підстав, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
відмова відповідача у виплаті
страхового відшкодування обґрунтована
неналежним оформленням
товарно-транспортної накладної від
13.12.2010 р. № ОД-0601, оскільки в ній
відсутні відомості про прийняття
вантажу.

Однак, як вбачається з
товарно-транспортної накладної від
13.12.2010 р. № ОД-0601, в ній є посилання на
Акти передачі, якими, як пояснив
представник позивача у судовому
засіданні, є накладні на внутрішнє
пересування, які містять назву товару,
його кількість та ціну (Том І, а.с. 115-135).

Окрім цього, судова колегія зважає на
те, що факт настання страхового випадку
підтверджується Постановою слідчого
відділу Приморського РВ ОМУ ГУ МВС
України в Одеській області про
порушення кримінальної справи за
ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст.
185 КК України по факту крадіжки,
вчиненої у великих розмірах (Том І, а.с.
25).

Крім того, як встановлено вище,
вичерпний перелік причин для відмови у
виплаті страхового відшкодування
передбачений розділом 11 договору
страхування, не містить пункту, в якому
б було зазначено про неналежне
оформлення товарно-транспортної
накладної.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
встановлених вище обставин, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким позов задоволено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" на рішення
Господарського суду м. Києва від 04.02.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 04.02.2014 року у справі № 910/13862/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/13862/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська