ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.04.2014
Справа № 905/904/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Чернової О.В.,

при секретарі судового засідання
Лагодіні Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Содовий завод", м.Слов'янськ
Донецької області

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив", м.
Слов'янськ Донецької області

про стягнення заборгованості в розмірі
100 000,00 грн. та визнання додаткової угоди
від 01.03.2013р. дійсною, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Відкрите акціонерне товариство
"Содовий завод", м. Слов'янськ Донецької
області (далі-Позивач) звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив", м.
Слов'янськ Донецької області
(далі-Відповідач) про стягнення
заборгованості в розмірі 100 000,00 грн. та
визнання додаткової угоди від 01.03.2013р.
дійсною.

Ухвалою судді господарського суду
Донецької області від 12.02.2014р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі № 905/904/14.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
посилається на дійсність укладеної
додаткової угоди від 01.03.2013р. до
договору оренди від 24.10.1990р. на умовах,
викладених в протоколі - розбіжностей,
якою збільшено розмір орендних
платежів та на неналежне виконання
грошових зобов'язань за договором
оренди від 24.10.1990р. (з урахуванням
внесених змін), внаслідок чого
утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно свої вимоги Позивач
обґрунтовує ч.3 ст. 5, ч.5 ст.203, ч.1 ст.205, ч.3
ст.212, ст.ст. 509, 525, 526, 629, ч.1 640, ч.3 ст. 639, 646,
ч.2 ст. 649, 652 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 181,ч.2 ст. 184 Господарського
кодексу України ст. ст. 4, 6, 11, 22, 54, 56, 58
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 55, ч.2 ст. 124 Конституції
України.

26 лютого 2014 року Відповідач надав
відзиви б/н, б/д та №120 від 25.02.2014р., в
яких заперечив проти позовних вимог
зазначивши, що зобов'язання щодо сплати
орендної плати відповідно до договору
від 24.10.1990р. зі змінами, внесеними
угодою від 24.10.1990р. виконуються
належним чином. Також зазначив про те,
що сторони не дійшли згоди щодо зміни
умов договору про збільшення орендної
плати до 45 600 грн.

У судове засідання представники сторін
не з'явились, хоча про дату, час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином.

Заслухавши у судовому засіданні
представників учасників судового
засідання, дослідивши матеріали справи
та оцінивши надані суду сторонами
докази в порядку ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.1990р. між Слов'янським виробничим
об'єднанням "Хімпром" (орендодавцем),
правонаступником якого є відповідач по
справі та Кооперативом "Реактив"
(орендарем), правонаступником якого є
позивач по справі, укладено договір про
оренду цеху ГОК та ХОМ, відповідно до
п.п. 1.1, 1.2 якого (в редакції угоди від
04.06.1999р.) орендодавець передає, а
орендар приймає у строкове платне
користування та володіння цех ГОК та
ХОМ, будівлі, що входять в цех, споруди,
обладнання, механізми, матеріали та
інше. Перелік відображений в додатку №
1 договору. Орендований об'єкт
розташований за адресою: м.Слов'янськ,
вул.Чубаря, 91.

Факт передачі майна в оренду
підтверджується актом
приймання-передачі від 24.10.1990р.
Додатком №1 до акта визначений перелік
основних фондів цеха ГОК і ХОМ з 337
позицій, які передавались відповідачем
в оренду позивачу.

Згідно з пунктами 3.1 та 3.2 угоди від
04.06.1999р. (в редакції додаткової угоди
від 03.02.2009р.) розмір щомісячної орендної
плати становить 12140,00 гривень, в тому
числі ПДВ. Орендна плата
перераховується орендарем на поточний
рахунок орендодавця або вноситься в
касу орендодавця.

Відповідно до п.7.1 угоди від 04.06.1999р.,
строк дії договору оренди визначений
до 24.10.2010р. Під час дії договору
сторонами внесено зміни до п. 7.1.
договору, якими визначено строк дії
договору до 24.10.2025р.

01.03.2013р. позивачем листом №138
направлено відповідачу проект угоди
від 01.03.2013р. про зміну договору оренди,
за умовами якої внесено зміни до до ст.
1.1, ст. 1.2, 1.3 договору, виключити з
договору: ст. 3.3, 3.4 розділу 3, п.п. 3 ст. 4.1
розділу 4, п. 8 ст. 5.1 розділу 5, ст. 7.3
розділу 7; доповнити договір ст. 9.1.

Відповідачем підписана додаткова
угода від 01.03.2013 року з протоколом
розбіжностей та направлена позивачу
11.03.2013р.

Протоколом розбіжностей до угоди від
01.03.2013р. відповідачем відхилено
редакцію позивача та запропоновано
внести до угоди зміни до п. 7.1, п. 3.1, до п.
7.4, а також до п. 3.1, а саме: з 01.03.2013р.
змінити цифри з 11013,98 гривень, в т.ч. ПДВ
1835,66 гривень на цифри 45600,00 гривень, в
т.ч. ПДВ 7600,00 гривень.

Посилаючись на дійсність укладеної
додаткової угоди від 01.03.2013р. до
договору оренди від 24.10.1990р. на умовах,
викладених в протоколі -розбіжності та
на неналежне виконання грошових
зобов'язань за договором оренди від
24.10.1990р., внаслідок чого утворилась
стягувана заборгованість, Позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості в розмірі 100
000,00 грн. та визнання додаткової угоди
від 01.03.2013р. дійсною.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
Позивача такими, що не підлягають
задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Крім цього, стаття 20 ГК України також
передбачає, що держава забезпечує
захист прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання та споживачів
у спосіб та порядок, що визначається
цим Кодексом та іншими законами
України. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Суд звертає увагу позивача на те, що під
захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною.

Водночас, заявлена позивачем вимога
про визнання додаткової угоди від
01.03.2013р. дійсною не може бути
самостійним предметом розгляду в
господарському суді, оскільки ця
вимога є нічим іншим як встановлення
факту, що має юридичне значення. Цей
факт може встановлюватися
господарськими судами лише при
існуванні та розгляді між сторонами
спору про право цивільне. Його
встановлення є елементом оцінки
фактичних обставин справи та
обґрунтованості вимог.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, Позивач не вірно обрав спосіб
захисту свого порушеного права, що є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання додаткової
угоди від 01.03.2013р. дійсною.

Що стосується вимог про стягнення
заборгованості з орендної плати в
розмірі 100 000,00 грн., суд зазначає
наступне.

За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Приписами ст. 629 Цивільного Кодексу
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів передбачений
статтею 188 Господарського кодексу
України, де, зокрема, зазначено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.

Частинами 3-4 статті 188 Господарського
кодексу України встановлено, що
сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди
щодо зміни (розірвання) договору або у
разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу
поштового обігу, заінтересована
сторона має право передати спір на
вирішення суду.

Разом з тим, статтею 651 Цивільного
кодексу України визначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Одночасно, ч.2 ст.652 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо сторони не
досягли згоди щодо приведення договору
у відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Судом встановлено, що згоди сторін щодо
зміни орендної плати в частині її
збільшення до 45600 грн. не досягнуто.

За змістом ст. 651 Цивільного кодексу
України та ст. 188 Господарського
кодексу України договір може бути
змінено або за домовленістю сторін або
в судовому порядку.

Тобто, у разі недосягнення сторонами
згоди щодо внесення змін до договору,
внесення таких змін можливе лише у
спосіб звернення заінтересованої
сторони з цього приводу до суду, отже
обмеження у можливості змінити умови
договору за домовленістю сторін
суперечило б наведеним положенням
закону.

Судом встановлено, що Позивач не
звертався до суду з позовом про
внесення змін до договору в частині
збільшення розміру орендної плати.

Таким чином, позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

З урахуванням наведених висновків,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
відносить на рахунок Позивача понесені
ним судові витрати.

На підставі викладеного керуючись
ст.ст.4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 44, 49, 66, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні
позовних вимог Відкритого
акціонерного товариства "Содовий
завод", м.Слов'янськ Донецької області
до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реактив", м.
Слов'янськ Донецької області про
стягнення заборгованості в розмірі 100
000,00 грн. та визнання додаткової угоди
від 01.03.2013р. дійсною.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Суддя
О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та
підписано 15.04.2014р.