ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р.
Справа № П-1/154-5

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Хабіб М.І., Юрченко Я.О.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

за участю представників: позивача
Глинки Р.Я., відповідача Олексин Л.П. та
прокурора Макогона Ю.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
публічного акціонерного товариства
«Укрнафта» та Першого заступника
прокурора Івано-Франківської області
на ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року по справі №П-1/154-5 за
позовом Долинського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
ПАТ «Укрнафта» в особі Долинського
газопереробного заводу до публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Івано-Франківськгаз» про стягнення
заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Івано-Франківської області надійшла
заява ПАТ «Івано-Франківськгаз» про
розстрочку виконання рішення
Арбітражного суду Івано-Франківської
області у справі №П-1/154 від 18.01.2000 року в
сумі 7 809 558,00 грн. курсової різниці на 10
років зі сплатою щомісячно 65 079,95 грн.

Господарський суд Івано-Франківської
області (суддя Булка В.І.) ухвалою від 13
березня 2014 у справі №П-1/154-5 таку заяву
ПАТ «Івано-Франківськгаз» про
розстрочку виконання рішення суду
задоволив частково: розстрочив
виконання рішення Арбітражного суду
Івано-Франківської області по справі
№П-1/154 від 18.01.2000 року в сумі 7 809 558 грн.
курсової різниці на 6 років (72 місяці),
починаючи з квітня 2014 року щомісячно по
108 466,09 грн., а в останній місяць строку -
108 465,61 грн.

Не погоджуючись із ухвалою про
задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення на 6 років, позивач та
прокурор звернулися з апеляційними
скаргами до Львівського апеляційного
господарського суду, просять скасувати
таку ухвалу та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні заяви ПАТ
«Івано-Франківськгаз» про розстрочку
виконання судового рішення відмовити.

В обґрунтування скаржники посилаються
на те, що судом першої інстанції не
наведено переконливих доводів щодо
наявності виняткових обставин в
розумінні статті 121 ГПК України, які б
тягли за собою необхідність розстрочки
виконання рішення суду. Скаржники
вказують, що в матеріалах справи
відсутні докази існування обставин які
ускладнюють або роблять неможливим
виконання рішення Арбітражного суду
Івано-Франківської області у справі
№П-1/154. Також наголошують, що заявником
не долучено звіту про фінансові
результати діяльності ПАТ
«Івано-Франківськгаз» за 2012-2013 роки,
балансів товариства, інформації про
майновий стан, відомостей про залишок
коштів на рахунках тощо.

ПАТ «Івано-Франківськгаз» подав суду
відзив на апеляційну скаргу, таку
заперечує, ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року просить залишити без
змін з підстав зазначених у відзиві.

Про дату, місце і час судового
засідання учасники процесу
повідомлені належним чином.

У судове засідання з'явились
представники сторін та прокурор.

Прокурор та представник позивача
апеляційні скарги підтримали у повному
обсязі, просять такі задовольнити.
Представник відповідача проти
апеляційних скарг заперечив, просить
відмовити у їх задоволенні.

Згідно ст. 99 ГПК України в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

За приписами ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційні скарги і
матеріали справи №П-1/154-5, заслухав
пояснення представників сторін та
прокурора і вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню з огляду
на наступне.

Згідно з матеріалами справи, рішенням
Арбітражного суду Івано-Франківської
області у справі №П-1/154 від 18.01.2000 року
задоволено позов прокурора Долинської
міжрайонної прокуратури в інтересах
держави ВАТ «Укрнафта» в особі
Долинського газопереробного заводу до
ВАТ «Івано-Франківськгаз» про
стягнення 15 080 597 грн. за спожитий
природний газ, з яких: 7 271 039 грн. -
основного боргу, 7 809 558 грн. - курсової
різниці. На виконання рішення суду
31.01.2000р. Арбітражним судом
Івано-Франківської області видано
наказ №1923.

Слід зазначити, що боржник частково
виконав рішення Арбітражного суду
Івано-Франківської області від 18.01.2000
року, залишивши неоплаченою суму боргу
по курсовій різниці в розмірі 7 809 558,00
грн.

24.07.2001 року Відділом ДВС
Івано-Франківського МУЮ відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання вищезазначеного наказу. На
підставі розпорядження КМУ №526-р від
12.09.2002 року виконання наказу №1923 від
31.01.2000 року відкладалось на підставі
заяви стягувача, до вирішення питання
відшкодування курсової різниці за
несплачені обсяги природного газу.

06.08.2003 року боржник подав до
господарського суду
Івано-Франківської області заяву про
відстрочку виконання рішення, по
причині прийняття закону України «Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу» від 05.06.2003 року.
Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 08.08.2003
року по справі №П-1/154-5 заява боржника
задоволена, виконання рішення
господарського суду від 18.01.2000 року
відстрочено до затвердження Порядку
списання вартості несплачених обсягів
природного газу. Постановою ВДВС від
08.08.2003 року виконавче провадження
зупинено.

10.03.2005 року ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області на підставі
скарги ВАТ «Укрнафта» зобов'язано ВДВС
Івано-Франківського МУЮ поновити
виконавче провадження з примусового
виконання наказу №1923.

В період з 16.05.2008 року по 03.01.2013 року
виконавче провадження було зупинено на
підставі п. 15 ст. 34 (п. 15 ст. 37) закону
України «Про виконавче провадження» у
зв'язку із внесенням божника до реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, як такого, що бере участь у
процедурі погашення заборгованості
відповідно до закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».

03.01.2012 року виконавче провадження
поновлено.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 04.01.2013
року по справі №909/3/12-г-Б-25/1 порушено
провадження у справі про банкрутство
ПАТ «Івано-Франківськгаз», а виконавче
провадження зупинено.

13.03.2014 року виконавче провадження з
виконання вищезазначеного рішення
поновлено так як 11.02.2014 року
провадження у справі про банкрутство
ПАТ «Івано-Франківськгаз» припинено.

Таким чином, слід зазначити, що рішення
Арбітражного суду Івано-Франківської
області від 18.01.2000 року по справі №П-1/154
щодо стягнення суму боргу по курсовій
різниці в розмірі 7809558,00 грн. не
виконувалось протягом 14 років.

У лютому 2014 року ПАТ
«Івано-Франківськгаз» подав до суду
заяву про розстрочку виконання рішення
Арбітражного суду Івано-Франківської
області у справі №П-1/154 від 18.01.2000 року в
сумі 7 809 558 грн. курсової різниці на 10
років зі сплатою щомісячно 65 079,95 грн.

В обґрунтування своєї зави про
розстрочку виконання рішення суду, ПАТ
«Івано-Франківськгаз» посилається на
наступні обставини.

Відповідач зазначає, що станом на день
подання такої заяви, по ряду причин,
незалежних від діяльності товариства,
ПАТ «Івано-Франківськгаз» знаходиться
в надзвичайно складному фінансовому
становищі, що значно утруднює
виконання рішення суду. Зокрема,
негативний вплив на фінансовий стан
товариства зумовлено недостатністю
виділених державою коштів по
фінансуванню газопостачання для
бюджетних установ, значна
заборгованість населення за спожитий
природний газ та порушення провадження
у справі про банкрутство підприємства.

Проте, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду не
погоджується із висновками ПАТ
«Івано-Франківськгаз» щодо існування
обставин, які стали б підставою для
розстроченню виконання рішення
Арбітражного суду Івано-Франківської
області у справі №П-1/154 від 18.01.2000 року.

За умовами ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

З огляду на вищезазначені приписи
Закону, розстрочка виконання судового
рішення може бути встановлена судом
лише за умов наявності виключних
обставин, які ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим.

В пункті 7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2010
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарський судів України"
вказується на те, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановлений господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121
Господарського процесуального кодексу
України, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, скрутний матеріальний
стан, стосовно юридичної особи - наявну
загрозу банкрутства, відсутність
коштів на банківських рахунках і майна,
на яке можливо було б звернути
стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 7.1 цієї постанови,
стаття 121 ГПК України не обмежує
відповідне право господарського суду
певним строком, воно може бути
реалізоване у будь-який час після
набрання рішенням законної сили і до
його повного виконання, в межах строку
пред'явлення наказу до виконання.

Тобто, частина 1 статті 121
Господарського процесуального кодексу
України визначає процесуальну
можливість вирішення питань,
пов'язаних із проблемами, що виникають
під час виконання рішення
господарського суду.

Отже, для задоволення передбачених
цією нормою заходів суду необхідно
встановити обставини, що ускладнюють
чи роблять неможливим виконання
рішення у справі і перевірити ці
обставини, що безпосередньо впливають
на можливість виконання рішення суду
відповідачем можливо після звернення
рішення до виконання.

Разом з тим, задовольняючи частково
заяву ПАТ «Івано-Франківськгаз» щодо
розстрочення рішення суду, суд першої
інстанції виходив не з того, що
виконати неможливо або з певних причин
складно, а взяв до уваги припущення і
негативні наслідки виконання такого
рішення для відповідача, що суперечить
вимогам статті 121 ГПК України. Важкий
фінансовий стан відповідача, збиткова
діяльність його підприємства є
суб'єктивними факторами боржника і за
змістом статті 121 Господарського
процесуального кодексу України не
можуть застосовуватися для
відстрочення або розстрочення
виконання рішення.

За таких обставин, господарський суд
Івано-Франківської області не навів
переконливих доводів щодо наявності
виняткових обставин у розумінні статті
121 ГПК України, які б тягли за собою
необхідність відстрочки виконання
рішення суду.

Слід також зазначити, що ПАТ
«Івано-Франківськгаз» не надав суду
першої інстанції належних та
допустимих доказів щодо важкого
фінансового стану, зокрема, таких як
звіт про фінансові результати
діяльності ПАТ «Івано-Франківськгаз»
за 2012-2013 роки, балансів товариства,
інформації про майновий стан,
відомості про залишок коштів на
рахунках тощо.

Із приписів ст. 121 ГПК України
вбачається, що закон у будь-якому
випадку пов'язує розстрочення
виконання судового рішення у судовому
порядку з об'єктивними, непереборними,
виключними обставинами, що ускладнюють
вчасне виконання судового рішення.
Наведені відповідачем підстави для
розстрочення виконання судового
рішення, зокрема, тяжке фінансове
становище, значна заборгованість
населення за спожитий природний газ та
порушення провадження у справі про
банкрутство підприємства не є тими
виключними обставинами, які давали б
підстави для розстрочення виконання
судового рішення, оскільки, важке
фінансове становище відповідача
утворилось внаслідок його власної
господарської діяльності, а не в силу
якихось об'єктивних, незалежних від
відповідача обставин.

Крім того, ПАТ «Івано-Франківськгаз» з
2000 року не здійснив хоча б часткового
погашення боргу з суми 7809558,00 грн., тобто
рішення Арбітражного суду
Івано-Франківської області по справі
№П-1/154 від 18.01.2000 року в частині
стягнення суми 7 809 558 грн. курсової
різниці і так не виконувалось вже
більше 14 років.

За таких умов колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає за потрібне
скасувати ухвалу по справі №П-1/154-5 щодо
задоволення заяви ПАТ
«Івано-Франківськгаз» про розстрочку
виконання рішення суду.

До схожих висновків дійшов і
Європейський суд з прав людини у своєму
рішенні по справі «БАКАЙ ТА ІНШІ ПРОТИ
УКРАЇНИ» від 9 листопада 2004 року, яким
Суд визнав скарги за пунктом 1 статті 6
та статтею 13 Конвенції щодо тривалості
невиконання остаточного судового
рішення у справі заявниць прийнятними.

Так, зокрема, у п. 23 вищезгаданого
рішення Європейський суд з прав людини
зазначає: «Суд повторює, що пункт 1
статті 6 Конвенції захищає право
кожного на розгляд питання щодо його
цивільних прав і обов'язків судом чи
трибуналом; таким чином вона уособлює
«право на суд», у якому право доступу,
тобто право порушити провадження у
суді з цивільних справ, складає один з
аспектів. Проте, це право було б
примарним, якби національна правова
система однієї з держав-учасниць
дозволяла, щоб остаточне рішення суду
залишалось невиконаним на шкоду однієї
зі сторін. Важко собі навіть уявити, щоб
стаття 6 детально описувала
процесуальні гарантії, які надаються
сторонам у спорі, а саме: справедливий,
публічний і швидкий розгляд, і водночас
не передбачала виконання судових
рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки
проголошення доступу до судового
органу та права на судове провадження,
то це могло б породжувати ситуації, що
суперечать принципу верховенства
права, який Договірні держави
зобов'язалися поважати, ратифікуючи
Конвенцію. Отже, для цілей статті 6
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
складова частина "судового розгляду"».

Незважаючи на те, що затримки у
виконанні рішення можуть бути
обґрунтовані за окремих обставин,
державні органи не можуть довільно
посилатись на відсутність коштів як на
вибачення за невиплату боргу за
рішенням. Проте, затримки не можуть
бути такими, що зводять нанівець право,
що захищається пунктом 1 статті 6
Конвенції (п. 24 рішення Суду).

У пункті 25 Суд зазначає, що рішення від
13 травня 1998 року залишалось
невиконаним повністю чи принаймні
частково до 31 липня 2003 року, коли борг,
належний заявницям, був їм виплачений
після того, як 9 травня 2003 року справа
була направлена на комунікацію з
Урядом. Суд вважає, що недоцільно
розглядати питання про те, чи було
рішення виконане у повному обсязі, з
огляду на факт того, що виплати були
оподатковані. Своєю відмовою майже
протягом п'яти років і двох місяців
вжити необхідних заходів для
забезпечення виконання остаточного
судового рішення у цій справі державні
органи України позбавили положення
пункту 1 статті 6 Конвенції будь-якого
практичного значення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
також погоджується із висновком суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні клопотання ПАТ
«Івано-Франківськгаз» про
забезпечення позову шляхом зупинення
стягнення на підставі виконавчого
документа до вирішення заяви про
розстрочку виконання рішення суду так
як ГПК України (ст.ст. 66, 67) передбачає
заходи забезпечення саме позову (а не
заяви про розстрочку виконання рішення
суду) та не передбачає забезпечення
позову у вигляді зупинення стягнення
на підставі виконавчого документа до
вирішення заяви про розстрочку
виконання рішення суду.

За умовами ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 42 ГПК України встановлено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Згідно із ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як зазначено в частині 1 статті 33 ГПК
України, сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із приписів наведених статей,
обов'язок доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

В силу ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування

За таких обставин позивач та прокурор з
дотриманням названих приписів
процесуального закону спростували
висновки місцевого господарського
суду, викладених у оскаржуваній ухвалі
щодо задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення.

З огляду на вищенаведене, судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду констатує, що
ухвала господарського суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року по справі №П-1/154-5 щодо
розстрочення виконання рішення
Арбітражного суду Івано-Франківської
області по справі №П-1/154 від 18.01.2000 року
в сумі 7 809 558 грн. курсової різниці
підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 82-1, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106
ГПК України Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» та
Першого заступника прокурора
Івано-Франківської області
задовольнити.

Ухвалу господарського суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року у справі №П-1/154-5
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні заяви публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Івано-Франківськгаз» про розстрочку
виконання рішення Арбітражного суду
Івано-Франківської області у справі
№П-1/154 від 18 січня 2000 року в сумі 7 809 558,00
грн. курсової різниці на 10 (десять)
років рівними частинами зі сплатою 65
079,95 грн. щомісячно - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Івано-Франківськгаз» на
користь публічного акціонерного
товариства «Укрнафта» 709,00 грн.
судового збору за перегляд ухвали в
апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Хабіб М.І.

суддя
Юрченко Я.О.