м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3790/14 17.04.14

За позовом Приватного підприємства
«Комсервіс-Безпека»

До Фірми «Т.М.М.» товариства
з обмеженою відповідальністю

Про стягнення 264 367,24 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Бігуненко В.П. - по
дов. № б/н від 03.04.2014

Дешко М.М. - по дов. №
б/н від 03.01.2014

від відповідача Случак О.О. - по дов.
№ б/н від 23.03.2013

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
підприємства «Комсервіс-Безпека» про
стягнення з Фірми «Т.М.М.» товариства з
обмеженою відповідальністю 130 703,23 грн.
заборгованості, з яких 126 852,00 грн.
основного боргу за надані послуги за
вересень та жовтень 2013 року, 3 627,97 грн.
пені, 223,26 грн. - 3% річних за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
надання послуг з охорони майна № 389-ФО
від 27.08.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/3790/14 та призначено справу до
розгляду на 27.03.2014.

Позивачем 26.03.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України про збільшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просить суд стягнути з відповідача 264
367,24 грн. заборгованості, з яких 250 196,00
грн. основного боргу за надані послуги
за період з вересня по грудень 2013 року, 9
350,41 грн. пені, 2 720,59 грн. збитків від
зміни індексу інфляції та 2 100,24 грн. - 3%
річних.

В судовому засіданні 27.03.2014
представником відповідача подано
заяву про залучення до участі у справі
третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_4, оскільки він
є постраждалим внаслідок неналежного
виконання позивачем своїх договірних
зобов'язань.

Суд розглянувши в судовому засіданні
27.03.2014 дане клопотання відмовив в його
задоволенні з огляду на наступне

Відповідно до ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

Така третя особа виступає в процесі на
стороні позивача або відповідача - у
залежності від того, з ким із них у неї
існують (або існували) певні правові
відносини.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (ч.
5 п. 1.6. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Отже, третя особа без самостійних
вимог, має знаходитися з однією зі
сторін у матеріальних правовідносинах,
які в результаті прийняття судом
рішення у справі зазнають певних змін.

Суд дійшов висновку, що громадянин
ОСОБА_4 не є стороною у спірних
правовідношеннях, а тому прийняття
рішення з даного господарського спору,
не може вплинути на права або обов'язки
ОСОБА_4 щодо однієї із сторін, отже,
відсутні підстави для залучення
останнього до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору.

В судовому засіданні 27.03.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 03.04.2014.

Відповідач у поданому 28.03.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує повністю посилаючись на те,
що позивач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого здійснено крадіжку
квартири АДРЕСА_1. Відповідач на
підставі п. 4.2.6. договору правомірно
припинив оплату послуг, які надавались
неналежним чином. у зв'язку з чим
вважає, що відсутні підстави для
стягнення неустойки, річних та
інфляції.

Відповідачем 28.03.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
витребування у позивача документів,
перелік, який наведений у клопотанні,
та у разі їх відсутності у позивача
витребувати пояснення щодо наявності
поважних причин їх відсутності у
позивача.

Розглянувши в судовому засіданні 03.04.2014
подане клопотання суд дійшов висновку,
що воно не відповідає вимогам ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, а отже не підлягає
задоволенню.

01.04.2014 ОСОБА_4 до відділу діловодства
суду подано клопотання про залучення
останнього до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача. Клопотання мотивовано
тим, що заявник є мешканцем квартири в
будинку, який є об'єктом охорони згідно
договору № 3789-ФО від 27.09.2013 та з його
помешкання внаслідок неналежного
виконання працівником відповідача
своїх зобов'язань здійснено крадіжку.
Заявник вказує на те, що він здійснює
щомісячне відрахування коштів за
послуги щодо утримання служби охорони.

Суд розглянувши в судовому засіданні
03.04.2014 дане клопотання відмовив в його
задоволенні з тих самих підстав, що
викладені в обґрунтування відмови
заяви представника відповідача про
залучення до участі у справі третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог ОСОБА_4, поданого в судовому
засіданні 27.03.2014.

В судовому засіданні 03.04.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 15.04.2014.

Відповідачем в судовому засіданні
15.04.2014 подано докази оплати суми
основного боргу.

Представники позивача, в судовому
засіданні 15.04.2014, підтвердив факт
оплати відповідачем суми основного
боргу.

В судовому засіданні 15.04.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 17.04.2014.

В судовому засіданні 17.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.08.2013 між Приватним підприємством
«Комсервіс-Безпека» (виконавець) та
Фірмою «Т.М.М.» товариства з обмеженою
відповідальністю (замовник) було
укладено договір про надання послуг з
охорони майна № 389-ФО (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору замовник
доручає, а виконавець, починаючи з 09.00
годин « 02» вересня 2013 року, приймає на
себе обов'язки з охорони будівельного
майданчика та житлово-офісного
комплексу за адресою: АДРЕСА_1 (далі -
об'єкт) у тому числі забезпечення
цілодобового спостереження,
патрулювання з метою запобігання
протиправних дій, контролю за
дотриманням фізичними особами
пропускного, внутрішньо об'єктного
режиму (далі - охоронні послуги) у
прийнятому під охорону об'єкті, а
Замовник зобов'язується передати
об'єкт під охорону та своєчасно
здійснювати розрахунки за надані
послуги на умовах і в порядку,
встановленому цим договором.

В п. 1.3. договору визначено, що під
об'єктом розуміється: будівельний
майданчик та житлово-офісний комплекс,
який складається із житлових та
нежитлових приміщень, прибудинкової
території і знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідно до п. 2.1. договору прийом
об'єкту під охорону здійснюється
шляхом підписання сторонами акту
прийому об'єкта під охорону (додаток №
1) до цього договору, що є невід'ємною
його частиною.

З акту обстеження технічного стану
об'єкта охорони та приймання його під
охорону від 02.09.2013 вбачається, що
сторонами здійснено обстеження та
передачу об'єкта оренди під охорону
виконавця на умовах договору з 09.00
годин 02.09.2013.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих послуг
охорони, тому у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем в
загальному розмірі 250 196,00 грн. та за
неналежне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі 9
350,41 грн., 3% річних в сумі 2 100,24 грн. та 2
720,59 грн. збитків від зміни індексу
інфляції.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погодженні ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з п. 9.2. договір укладено строком
на один рік, але в будь-якому разі до
повного виконання сторонами
зобов'язань за договором.

Відповідно до п. 2.6. договору по
закінченню місяця в якому надавались
послуги, виконавець складає акт
наданих послуг і не пізніше другого
робочого дня наступного місяця два
примірники акту наданих послуг передає
замовнику.

Згідно з п. 2.7. договору не пізніше двох
робочих днів з дати отримання акту,
уповноважена особа замовника повертає
один примірник акту наданих послуг,
який підписаний замовником та
скріплений печаткою або надає письмові
заперечення із обґрунтуванням відмови
від підписання акту наданих послуг.

Відповідно до п. 2.8. договору у разі
відмови від отримання уповноваженою
особою замовника акту наданих послуг,
виконавець направляє його поштовим
відправленням. В цьому випадку датою
отримання акту наданих послуги буде
дата, вказана в поштовому повідомленні
про вручення поштового відправлення.

Позивачем подані наступні акти надання
послуг, які не підписані з боку
відповідача:

№ 8060 від 30.09.2013 на суму 117 133,50 грн.,

№ 8158 від 31.10.2013 на суму 103 788,00 грн.,

№ 8521 від 31.10.2013 на суму 23 064,00 грн.,

№ 9218 від 30.11.2013 на суму 100 440,00 грн.,

№ 9235 від 30.11.2013 на суму 22 320,00 грн.,

№ 10301 від 11.12.2013 на суму 40 920,00 грн.

Акт № 8060 від 30.09.2013 переданий
відповідачу згідно реєстру № 750 від
17.10.2013

Акти № 8158 від 31.10.2013 та № 8521 від 31.10.2013
передані відповідачу згідно реєстру №
779 від 01.11.2013.

Додатково акти № 8060 від 30.09.2013, № 8158 від
31.10.2013 та № 8521 були надіслані
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією 02.12.2013 та отримані
відповідачем 09.12.2013.

Акти № 9218 від 30.11.2013 та № 9235 від 30.11.2013
були надіслані відповідачу
рекомендованою кореспонденцією 02.12.2013
та отримані відповідачем 04.12.2013.

Акт № 10301 від 11.12.2013 було надіслано
відповідачу 25.03.2014.

Відповідачем не заперечувався факт
отримання вказаних актів. Також
відповідачем не подано доказів
звернення до позивача із запереченнями
щодо відмови від підписання актів
наданих послуг.

Відповідно до п. 5.3. договору розрахунок
за фактично надані послуги
здійснюється кожного наступного
місяця, протягом 5 (п'яти) робочих днів з
дня надання виконавцем замовнику акту
наданих послуг, що є підтвердженням
виконання договірних обов'язків.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного внесення плати за
надані послуги охорони в повному
обсязі, в результаті чого виникла
заборгованість, яка становила 250 196,00
грн.

Проте, відповідачем подано наступні
платіжні доручення:

№ від 11.04.2014 на суму 23 064,00 грн.,

№ від 11.04.2014 на суму 40 920,00 грн.,

№ від 11.04.2014 на суму 85 772,00 грн.,

№ від 11.04.2014 на суму 100 440,00 грн.

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами, які
повністю відкидають можливість
судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору, зокрема, в
тому випадку коли спір врегульовано
самими сторонами шляхом перерахування
боргу (передачі майна чи усунення
перешкод у користуванні ним) після
звернення кредитора з позовом за умови
подання доказів такого врегулювання.

Надані відповідачем докази свідчать
про відсутність предмету спору в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу в розмірі 250 196,00
грн., що у відповідності до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, тягне за собою припинення
провадження у справі в цій частині.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги не провів, а отже є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547
Цивільного кодексу України всі
правочини щодо забезпечення виконання
зобов'язань боржника перед кредитором
повинні здійснюватися виключно у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 6.3.1. договору передбачено, що у
разі несвоєчасної (неповної) оплати
наданих послуг з охорони, замовник
сплачує виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла за період надання послуг, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги охорони.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг охорони
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 9 350,41 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 9 350,41 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
послуг охорони, позивач на підставі ст.
625 Цивільного кодексу України просить
суд стягнути з відповідача 2 720,59 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 2
100,24 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 2 720,59 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 2
100,24 грн. - 3% річних (за обґрунтованими
розрахунками).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Посилання відповідача на
безпідставність нарахування
неустойки, 3% річних та інфляції з
посиланням на п. 4.2.6. договору, який
передбачає можливість припинення
оплати наданих послуг у разі
неналежного виконання позивачем
зобов'язань за цим договором не
приймаються судом до уваги, оскільки
відповідачем письмовими доказами не
підтверджено неналежне виконання
позивачем зобов'язань за договором.
Посилання відповідача на крадіжку
майна з квартири АДРЕСА_1, що на думку
останнього свідчить про неналежне
виконання умов договору позивачем, не є
слушними, оскільки вказані випадки
передбачені умовами договору про
надання послуг з охорони майна та
вирішуються в порядку передбаченому
главою 6.1. договору «Відповідальність
виконавця».

Таким чином, позовні вимоги Приватного
підприємства «Комсервіс-Безпека»
обґрунтовані та підлягають
задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. При
розподілі судового збору судом
враховану ту обставину, що основний
борг сплачений відповідачем після
звернення позивача з позовом до суду.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК
України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 250 196,00 грн. припинити.

3. Стягнути з Фірми «Т.М.М.» товариства з
обмеженою відповідальністю (м. Київ,
вул. Чаадаєва, 2-Б, ) на
користь Приватного підприємства
«Комсервіс-Безпека» (м. Київ, просп.
Героїв Сталінграда, 6, корпус 1, ) 9 350 (дев'ять тисяч триста
п'ятдесят) грн. 41 коп. пені, 2 720 (дві
тисячі сімсот двадцять) грн. 59 коп.
збитків від зміни індексу інфляції, 2 100
(дві тисячі сто) грн. 24 коп. - 3% річних, 5 287
(п'ять тисяч двісті вісімдесят сім) грн.
34 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 23.04.2014.

Суддя В.В.Сівакова