КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2014 р. Справа№ 910/13007/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін, згідно
протоколу судового засідання від 24.03.2014
року розглянувши матеріали
апеляційної скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю «Росукренерго»

на рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року

у справі №910/13007/13 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Гепард»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Росукренерго»

про стягнення суми попередньої оплати
за непоставлені нафтопродукти у
розмірі 1 200 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року у справі №910/13007/13
позов задоволено повністю. Вирішено
стягнути з ТОВ «Росукренерго» на
користь ТОВ «Гепард» попередню оплату
у розмірі 1 200 000,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 року у справі №910/13007/13
повністю та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.01.2014 року у
справі №910/13007/13 апеляційну скаргу ТОВ
«Росукренерго» прийнято до
провадження та призначено розгляд
справи в судовому засіданні 19.02.2014 року
за участю уповноважених представників
сторін.

27.02.2014 року до Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому останній просив оскаржуване
рішення залишити без змін, а скаргу без
задоволення.

Представник відповідача у судовому
засіданні 24.03.2014 року надав пояснення,
якими підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скаргу
задовольнити.

Представники позивача у судовому
засіданні 24.03.2014 року надали пояснення,
якими заперечили проти доводів
викладених в апеляційній скарзі та
просили скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 25.01.2006 року між ТОВ
«Росукренерго» (далі - продавець) та ТОВ
«Форт-ойл» (далі - покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
нафтопродуктів №1/05/К (далі - договір),
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити на умовах
договору нафтопродукти (далі - товар),
асортимент, станція відправки,
кількість і ціна якого зазначена в
протоколах узгодження цін та/або
специфікаціях, оформлених у виді
додатків до договору, що є невід'ємною
частиною договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору сторонами
передбачено, що після підписання
протоколу узгодження цін та/або
специфікації, яка визначає асортимент,
кількість та ціну товару, оформлених у
вигляді пропозиції до договору, що є
його невід'ємною частиною, покупець
здійснює передоплату 100% на рахунок
продавця, якщо інше не передбачене в
додатках.

Згідно з п. 3.2. договору встановлено, що
датою повної оплати вартості товару
покупцем являється дата зарахування
коштів на розрахунковий рахунок
продавця.

Пунктом 6.1. договору визначено, що цей
договір вступає в силу з моменту його
підписання і припиняє дію після
проведення повних розрахунків сторін.

На виконання п. 3.1. договору, на підставі
виставлених відповідачем
рахунків-фактур №РУ-1845 від 01.07.2011 року,
№РУ-1846 від 01.07.2011 року, №РУ-1847 від 01.07.2011
року, здійснив попередню оплату за
нафтопродукти, що підтверджується
платіжними дорученнями №704 від 01.07.2011
року на суму 500 000,00 грн., №705 від 01.07.2011
року на суму 500 000,00 грн., №706 від 01.07.2011
року на суму 200 000,00 грн., всього - 1 200 000,00
грн. та податковими накладними №2433,
№2434, №2435 від 01.07.2011 року (а.с. 8-13, 107-109).

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до ст. 530 цього
кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, як слідує із матеріалів справи,
відповідач належним чином не виконав
покладені на нього обов'язки щодо
поставки позивачу товару.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати ( ч. 2 ст. 693
Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Матеріалами справи підтверджується
звернення позивача (листи №231 від 27.03.2013
року, №236 від 21.05.2013 року, №241 від 18.06.2013
року) до відповідача з вимогою
повернути суму попередньої оплати в
розмірі 1 200 000,00 грн. Однак, відповідачем
залишено без відповіді та задоволення
вказані листи.

Також, 18.10.2012 року листом №200/01 позивач
звертався до відповідача з вимогою про
повернення коштів у розмірі 1 200 000,00 грн.
При цьому, повідомленням про вручення
поштового відправлення
підтверджується отримання
відповідачем 24.10.2012 року вказаного
листа. Вимога залишена без відповіді та
задоволення.

Отже, з огляду на викладене та
враховуючи приписи ст. 530 Цивільного
кодексу України, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
відповідач зобов'язаний був у
семиденний термін від дня пред'явлення
вимоги повернути попередню оплату
позивачу.

Проте, як вже встановлено судом,
відповідачем не надано суду доказів
виконання ним своїх зобов'язань щодо
поставки товару на суму 1 200 000,00 грн. чи
повернення попередньої оплати.

07.11.2013 року між ТОВ «Форт-ойл»
(первісний кредитор за договором) та
ТОВ «Гепард» (новий кредитор за
договором) був укладений договір
відступлення права вимоги №13/11-01,
відповідно до умов якого первісний
кредитор передає, а новий кредитор
приймає на себе право вимоги, належне
первісному кредитору по договору
купівлі-продажу нафтопродуктів від
25.01.2006 року №01/05/К, укладеному між
первісним кредитором та ТОВ
«Росукренерго».

Відповідно до умов даного договору
новий кредитор набуває право вимагати
від боржника повернення попередньої
оплати в розмірі 1 200 000,00 грн. здійсненої
первісним кредитором по договору №1/05/К
від 25.01.2006 року за нафтопродукти, які
непоставлені боржником.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
стягнення з ТОВ «Росукренерго» на
користь ТОВ «Гепард» попередню оплату
у розмірі 1 200 000,00 грн.

Доводи скаржника щодо того, що
рахунки-фактури та платіжні доручення
не містять посилання на договір
купівлі-продажу від 25.01.2006 року, тому не
можуть бути допустимими доказами,
колегією суддів відхиляються, виходячи
з наступного.

Так, матеріалами справи
підтверджується укладення між ТОВ
«Форт-ойл» та ТОВ «Росукренерго»
чотирьох договорів поставки
нафтопродуктів: договір поставки
№138-2010 від 01.12.2010 року, договір поставки
№9/2005 від 24.03.2005 року, договір поставки
№19-Б/06 від 03.05.2006 року та договір
поставки №1/05/К від 25.01.2006 року.

Як слідує із пояснень сторін,
заборгованість за договорами поставки
№138-2010 від 01.12.2010 року, №9-2005 від 24.03.2005
року та №19-Б/06 від 03.05.2006 року відсутня.

Тобто, як вірно встановлено місцевим
господарським судом, відсутні підстави
вважати, що вказані рахунки-фактури
виставлені відповідачем для
здійснення попередньої оплати не за
договором купівлі-продажу №1/05/К від
25.01.2006 року.

Також, колегією суддів відхиляються
доводи скаржника щодо ненастання
строку виконання відповідачем
зобов'язання за договором, з огляду на
наступне.

Так, пунктом 3.1. договору сторонами
передбачено, що після підписання
протоколу узгодження цін та/або
специфікації, яка визначає асортимент,
кількість та ціну товару, оформлених у
вигляді пропозиції до договору, що є
його невід'ємною частиною, покупець
здійснює передоплату 100% на рахунок
продавця, якщо інше не передбачене в
додатках..

Як свідчать матеріали справи,
зазначений протокол узгодження цін
та/або специфікація, сторонами не були
підписані, однак відповідач виставив
позивачу для здійснення попередньої
оплати рахунки-фактури, на підставі
яких останній перерахував на рахунок
відповідача попередню оплату у розмірі
1 200 000,00 грн.

Тобто, відповідач виставив позивачу
рахунки-фактури та запропонував
позивачу асортимент, кількість та ціну
товару, а позивач погодив
запропоновані істотні умови договору
поставки шляхом їх оплати.

Отже, враховуючи зазначене, сторони
своїми діями добровільно змінили
порядок оплати та поставки товару по
договору купівлі-продажу
нафтопродуктів.

Крім того, колегією суддів
відхиляються доводи апелянта щодо
ненадання позивачем належних доказів
направлення вимоги про повернення
попередньої оплати, оскільки в
матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення поштового відправлення
даної вимоги саме відповідачу.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань
надати їм перевагу над встановленими
судом першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією
встановлено відсутність належних
доказів щодо обставин, передбачених ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, які підтверджували б
наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/13007/13 відповідає
обставинам справи, є законним та
обгрунтованим, а тому не підлягає
скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Росукренерго» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.12.2013 року у справі №910/13007/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 16.12.2013 року у справі
№910/13007/13 залишити без змін.

3. Справу №910/13007/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич