КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. Справа№ 910/20644/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю представників:

Від позивача: представник Павловська
Н.В. - за довіреністю.

Від відповідача: представники
Паламаренко Д.А., Горецький О.В.- за
довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України

на рішення Господарського суду м.
Києва від 22.01.2014 року

у справі №910/20644/13 (суддя
Пригунова А.Б.)

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на

виробництві та
професійних захворювань України

до Державного підприємства
"Державний інститут комплексних

техніко-економічних
досліджень"

про стягнення 320 400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звернувся до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Державного підприємства "Державний
інститут комплексних
техніко-економічних досліджень" про
стягнення 320 400,00 грн., з яких 178 000,00 грн. -
штрафу за прострочення виконання
зобов'язань та 142 400,00 грн. - збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору 120-Ф-11 від
13.07.2011 року в частині виконання робіт.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 22.01.2014 року у даній справі у позові
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на ті самі
підстави, що й у позовній заяві.

Відповідачем надано відзив на
апеляційну скаргу, в якому він проти її
вимог заперечує та просить суд
залишити її без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.07.2011 року між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (замовник) та
Державним підприємством "Державний
інститут комплексних
техніко-економічних досліджень"
(виконавець) укладено договір про
надання послуг з технічних випробувань
та аналізу (74.30.1) №120-ф-11, за умовами
якого виконавець зобов'язався протягом
строку дії договору надавати замовнику
послуги з технічних випробувань та
аналізу "Розробка Правил охорони праці
для целюлозно-паперової
промисловості", а замовник - прийняти і
оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна
договору встановлюється в
національній валюті України та
становить 178 000, 00 грн.

Встановлено, що Додатком № 2 до
договору сторонами погоджено
календарний план надання послуг,
відповідно до умов якого 1 етап
виконання робіт - з липня 2011 року до
серпня 2011 року; 2 етап виконання робіт -
з вересня 2011 року до жовтня 2011 року; 3
етап виконання робіт - з листопада 2011
року до грудня 2011 року.

У п. 10.1. договору встановлено, що
набуває чинності з дати його
підписання та діє до 31.12.2011 року.

Матеріали справи свідчать про те, що
сторонами було підписано чотири
додаткових угод до договору, за
редакції останньої від 28.12.2012 року
строк дії договору встановлено до
01.10.2013 року, а термін виконання 3-го
етапу виконання робіт встановлено з
28.12.2012 року до 01.10.2013 року.

Зі змісту договору вбачається, що 3-й
етап виконання робіт полягає у
погодженні розроблених відповідачем
правил Міністерством надзвичайних
ситуацій України та Міністерством
юстиції України.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 901 ЦК України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом на підставі того, як він
зазначає, що відповідачем порушено
умови договору № 120-ф-11 від 13.07.2011 р. в
частині строку надання послуг за 3-м
етапом, у зв'язку з чим Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України заявлено вимоги
про стягнення з Державного
підприємства "Державний інститут
комплексних техніко-економічних
досліджень" штрафу у розмірі вартості
договору, що становить 178 000,00 грн., а
також збитків у розмірі 142 400, 00 грн., що
становить суму сплачених позивачем
коштів за договором.

Дослідивши матеріали справи, судова
колегія встановила наступне.

Листом № 685/0/6.2-6/12 від 30.01.2012 р. Державна
служба гірничого нагляду та
промислової безпеки України надіслала
на адресу Державної установи
"Національний науково-дослідний
інститут промислової безпеки та
охорони праці" на розгляд та подальше
супроводження проект
нормативно-правового акта «Правила
охорони праці для целюлозно-паперової
промисловості» (а.с.137).

Листом № 01/3-61/577 від 26.06.2013 р. Державна
установа "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
звернулась до Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України про затвердження
"Правил охорони праці для
целюлозно-паперової промисловості"
(а.с.144).

Крім того, листом № 01/3-61/750 від 19.08.2013 р.
Державна установа "Національний
науково-дослідний інститут
промислової безпеки та охорони праці"
звернулось до Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України про приведення назви
нормативно-правових актів з охорони
праці до КВЕД 17 ДК 009:2010 та викладення
назви іншій редакції: "Правила охорони
праці під час виробництва паперу та
паперових виробів" (а.с.148-149).

Встановлено, що листом № 9451/0/6.2-6/6/13 від
24.09.2013 р. Державна служба гірничого
нагляду та промислової безпеки України
повідомила сторін про необхідність
викладення назви нормативно-правових
актів з охорони праці у новій редакції
та внесення змін до технічного
завдання.

Окрім встановленого вище, матеріали
справи свідчать про те, що Державне
підприємство "Державний інститут
комплексних техніко-економічних
досліджень" зверталось до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України з листами № 04-449
від 27.09.2013 р. та № 10-543 від 13.11.2013 р. про
укладення додаткових угод до договору
№ 120-ф-11 від 13.07.2011 р. у зв'язку із
необхідністю приведення технічного
завдання до вимог державних
нормативів.

З урахуванням того, що Державне
підприємство "Державний інститут
комплексних техніко-економічних
досліджень" не наділене повноваженнями
щодо затвердження нормативно-правових
актів з охорони праці та, відповідно,
терміни затвердження таких
безпосередньо не залежить від
відповідача.

Крім того, в матеріалах справи
міститься лист Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України № 01/3-61/1048 від 27.12.2011р.,
відповідно до якого строк затвердження
проекту нормативно-правових актів з
охорони праці та його реєстрація в
Міністерстві юстиції України загалом
складає від 4,8 до 7,4 місяців.

В матеріалах справи містяться
постанови Київського апеляційного
господарського суду № 910/20647/13 від 03.03.2014
року, № 910/20645/13 від 24.03.2014 року та
№910/21373/13 від 09.04.2014 року, які набрали
законної сили та якими встановлено, що
Державне підприємства "Державний
інститут комплексних
техніко-економічних досліджень" вжило
всіх заходів щодо належного виконання
договору №120-Ф-11 від 13.07.2011 року, а саме
3-го етапу - погодження розроблених
відповідачем правил Міністерством
надзвичайних ситуацій України та
Міністерством юстиції України.

Також, як пояснили представники сторін
у судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, послуги за етапом 1 та 2
Державним підприємством "Державний
інститут комплексних
техніко-економічних досліджень"
позивачу надано у повному обсязі та у
визначений договором строк.

Враховуючи встановлені вище обставини,
судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що матеріали справи
свідчать про те, що відповідачем вжито
заходів щодо належного виконання
договору, в той час, як прострочення
затвердження Міністерством енергетики
та вугільної промисловості України
Правил охорони праці на підприємствах
з виробництва шин та гумових виробів
сталось не з вини Державного
підприємства "Державний інститут
комплексних техніко-економічних
досліджень", а тому відповідно до
приписів ч. 1 ст. 614 ЦК України є
підставою звільнення від
відповідальності.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 03.09.2013 р. у
справі № 910/7747/13.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
господарського суду щодо відмови у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача штрафу за
порушення виконання зобов'язання у
розмірі 178 000,00 грн.

Окрім цього, позивач просить суд
стягнути з відповідача збитків у
розмірі 142 400,00 грн., завданих неналежним
виконанням ним зобов'язань за
договором.

За приписами ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Тобто, обов'язковими умовами
покладення відповідальності на винну
сторону є наявність збитків, наявність
порушення з боку цієї особи
причинно-наслідкового зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки.

Таким чином, збитки - це об'єктивне
зменшення будь-яких майнових благ
особи, що обмежує його інтереси, як
учасника певних відносин і
проявляється у витратах, зроблених
особою, втраті або пошкодженні майна, а
також не одержаних особою доходів, які
б вона одержала при умові правомірної
поведінки особи.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
вчиненими порушеннями і збитками.
Збитки є наслідком, а допущення
порушення - причиною.

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
вчиненого порушення, тобто наявності
прямого причинно-наслідкового зв'язку
між діями однієї сторони та зменшення
майнових прав іншої.

Натомість, в матеріалах справи
відсутні, а позивачем не надано
належних та допустимих доказів, в
розумінні положень ст.ст. 32, 33 ГПК
України, не доведено існування
наявності усіх елементів складу
цивільного правопорушення, що виключає
можливість задоволення позовних вимог
про стягнення з відповідачів збитків у
розмірі 142 400,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що в задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
збитків у розмірі 142 400,00 грн., завданих
неналежним виконанням ним зобов'язань
за договором необхідно відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким у позові відмовлено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на рішення
Господарського суду м. Києва від 22.01.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 22.01.2014 року у справі № 910/20644/13 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/20644/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна