ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р.
Справа № 922/5017/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Литвиненко Ю.О.

відповідача - Варєц Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації, м.
Харків (вх. №543Х/3-9) на рішення
господарського суду Харківської
області від 05.02.14 року у справі № 922/5017/13

за позовом Комунального підприємства
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації, м. Харків

до Комунального підприємства "Буди
водоканал" Будянської селищної ради, с.
Буди, Харківська обл.

про стягнення 54 536,50 грн.

ВСТАНОВИЛА:

05 грудня 2013 року позивач, комунальне
підприємство теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації,
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з комунального
підприємства "Буди водоканал"
Будянської селищної ради (відповідача)
54536,50 гривень шкоди, заподіяної
відповідачем внаслідок порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції. Заявлену вимогу
обґрунтував тим, що дії відповідача
щодо розроблення економічно
необґрунтованих тарифів за рахунок
включення планового прибутку без
відповідного обґрунтування та
застосування цих тарифів, які не
відповідали погодженим сторонами
умовам договору №8 на відпуск води із
водопроводу і приймання стоків в
каналізацію від 03 січня 2012 року,
призвели до ущемлення його інтересів в
якості споживача. Крім того, позивач
просив суд покласти судові витрати на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.02.2014 року по
справі №922/5017/13 (суддя Аріт К.В.) у позові
відмовлено повністю.

Позивач не погодився з зазначеним
рішенням, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на його необгрунтованість,
невідповідність нормам права,
матеріалам справи та фактичним
обставинам, що мають значення для
справи.

Просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 05.02.2014 року по справі
№922/5017/13 та прийняти нове, яким
стягнути з КП "Буди водоканал"
Будянської селищної ради на користь КП
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації кошти за шкоду,
заподіяну внаслідок порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції у розмірі 54536,50 грн.

Як зазначає позивач у своїй скарзі, суд
невірно відмовив у позові, а підставою
відмови визначив невірний розрахунок
завданої шкоди через використання
тарифів, затверджених рішенням
Будянської селищної ради від 20.03.2013
року, оскільки вони ще не набули
чинності. Хоча висновок суду є таким, що
відповідає матеріальним нормам права
та фактичним обставинам справи.

До початку засідання судової колегії
апеляційного суду представником
апелянта заявлене клопотання про
призначення судової експертизи для
встановлення правомірності
застосування тарифів на послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення за період з 01.06.2012 року
по 01.05.2013 року, що були затверджені
рішенням Будянської селищної ради XV
сесії VI скликання від 23.03.2012 року.

Представник відповідача проти
заявленого клопотання заперечує
посилаючись на те, що порядок та
обґрунтованість затверджених тарифів
за зазначений апелянтом період вже був
предметом розгляду по справі №922/1915/13.

Розглянувши клопотання апелянта і
враховуючи на те, що таке клопотання не
було заявлено при розгляді справи в
суді першої інстанції і Будянська
селищна рада, котрою були затверджені
оскаржувані тарифи не залучена
позивачем у якості сторони по справі,
судова колегія вважає, що заявлене
клопотання задоволенню не підлягає.

Судова колегія, в межах вимог
передбачених ст. 101 ГПК України,
повторно розглянувши справу та
перевіривши повноту, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про
залишення рішення господарського суду
першої інстанції без змін, а
апеляційної скарги без задоволення з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції, 03
січня 2012 року між КП теплових мереж
Харківського району Харківської
районної державної адміністрації
(позивачем, споживачем) та КП "Буди
водоканал" Будянської селищної ради
(відповідачем) було укладено договір №8
на відпуск води з водопроводу та
приймання стічних вод, з метою
забезпечення діяльності котелень за
адресою: вул. Гоголя, 10 та вул. Дачна, 12-б
в сел. Буди, Харківського району,
Харківської області.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2., 4.1 спірного
договору, відповідач зобов'язався
надавати позивачу послуги з
централізованого водопостачання та
прийому стічних вод (водовідведення), а
відповідач, в свою чергу, зобов'язався
своєчасно та в повному обсязі
проводити оплату послуг відповідно до
затверджених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення у строки та на умовах,
передбачених цим договором.

Відповідно до п. 4.1. спірного договору,
тарифи на послуги на момент укладання
договору складаються з
централізованого водопостачання 19,50
гривень за 1 м. куб. та з
централізованого водовідведення 12,97
грн. за 1 м. куб. У випадку зміни тарифів,
діючих на момент складання договору,
оплата споживачем (позивачем) наданих
йому послуг здійснюється за новими
тарифами без зміни інших умов договору.

Відповідно до обсягу наданих послуг з
водопостачання та водовідведення, що
було підтверджено повіреними засобами
обліку, з урахуванням діючих тарифів за
періоди з 01 листопада 2012 року по 15
квітня 2013 року позивачу було
нараховано суму за спожиті послуги у
розмірі 77567,68 грн. та виставлено рахунки
на оплату за спожиті послуги
водопостачання та водовідведення.
Скарг чи зауважень щодо невиконання
умов спірного договору на відпуск води
з водопроводу та приймання стічних вод
чи неякісних послуг від позивача на
адресу відповідача не надходило.

Рішення Будянської селищної ради XV
сесії VI скликання від 23.03.2012 року про
затвердження тарифів у встановленому
законодавством порядку позивачем
оскаржено не було та не визнано
недійсним.

Проте позивач за надані послуги не
розрахувався, внаслідок чого виникла
заборгованість перед відповідачем у
розмірі 77567,68 гривень. У зв'язку з чим,
відповідач був вимушений звернутись до
суду з позовом про стягнення
відповідної суми заборгованості.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 29 липня 2013 року
по справі №922/1915/13 позовні вимоги було
задоволено повністю. Стягнуто з КП
теплових мереж Харківського району
Харківської районної державної
адміністрації на користь КП "Буди
водоканал" Будянської селищної ради
суму заборгованості у розмірі 77567,68 грн.
та 1720,50 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року вищевказане рішення було залишено
без змін.

Постанова Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року позивачем також не оскаржена.

На виконання вищевказаних рішення та
постанови, позивач повністю сплатив
77567,68 гривень заборгованості, що
підтверджується платіжним дорученням
№2396 від 30 липня 2013 року на суму 17000,00
гривень (а.с.29) та платіжним дорученням
№3648 від 12 листопада 2013 року на суму
60567,68 гривень (а.с.30).

Як правомірно зазначив суд першої
інстанції в своєму рішенні, відповідно
до ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду, за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, суд першої інстанції правомірно
визнав, що факт виникнення та стягнення
з позивача відповідної суми
заборгованості за період з червня 2012
року по квітень 2013 року за спірним
договором є доведеним.

Позивач в своїй позовній заяві
посилається на те, що відповідачем при
розрахунку стягнутої заборгованості
за водопостачання та водовідведення за
період з червня 2012 року по квітень 2013
року були використовані тарифи, які
були визнані економічно
необґрунтованими рішеннями
Антимонопольного комітету України та
фактично визнано, що рішення
Будянської селищної ради від 23 березня
2012 року про встановлення спірних
тарифів на водопостачання та
водовідведення є незаконним, а тому
позивач звернувся до суду про
стягнення 54536,50 гривень шкоди,
заподіяної відповідачем внаслідок
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, посилаючись
на ст. 55 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», ст. 225 ГК
України та ст. 1166 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову у позові, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
принципами державного регулювання
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги є нормативне регулювання
надання житлово-комунальних послуг
споживачам за цінами/тарифами,
затвердженими в установленому законом
порядку та відповідність рівня
цін/тарифів розміру економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво.

Згідно із ч. 3 ст. 31 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", органи
місцевого самоврядування встановлюють
тарифи на житлово-комунальні послуги в
розмірі не нижче економічно
обґрунтованих витрат на їх виробництво
(надання).

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги", у разі
зміни цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги
виконавець/виробник не менше ніж за 15
днів до введення їх у дію повідомляє
про це споживачів з посиланням на
рішення відповідних органів.

Протягом дії спірного договору, діяли
економічно обґрунтовані тарифи,
затвердженні рішенням Будянської
селищної ради Харківського району
Харківської області від 31 березня 2009
року, які складали:

- з централізованого водопостачання 19,50
гривень за 1 м. куб.

- з централізованого водовідведення 12,97
гривень за 1 м. куб.

Пунктом 4.1. спірного договору
передбачено, що у разі зміни тарифів
діючих на момент укладання договору,
оплата абонентом наданих йому послуг
здійснюється за новими цінами без
зміни інших умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з червня 2012 року по квітень 2013
року, під час дії спірного договору,
відповідачем було здійснено
нарахування плати за новими тарифами,
затвердженими рішенням XV сесії VI
скликання Будянської селищної ради
Харківського району Харківської
області від 23 березня 2012 року (а.с. 14).
Згідно із вказаним рішенням були
встановлені нові тарифи:

- з централізованого водопостачання 19,48
гривень за 1 м. куб.

- з централізованого водовідведення 19,05
гривень за 1 м. куб.

Вищевказані тарифи вступили в силу 01
червня 2012 року.

29 січня 2013 року, за зверненням позивача
до Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України з
метою перевірки доцільності
збільшення тарифів та відповідності
економічно обґрунтованих витрат,
адміністративною колегією
Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
були винесені рішення №13-К (а.с. 15-16) та
№14К (а.с. 17-18), відповідно до яких дії
відповідача щодо розроблення
економічно обґрунтованих тарифів на
послуги з централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення, а також дії щодо їх
застосування визнано незаконними.
Відповідні дії відповідача було
кваліфіковано Антимонопольним
комітетом України як порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбачене п. 2 ст. 50 та ч.
1 ст. 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринках централізованого
водопостачання та централізованого
водовідведення, що, в свою чергу,
призвело до ущемлення інтересів
споживача (позивача). Аналогічні за
своїм змістом рішення Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№15-К та №16-К від 29 січня 2013 року були
винесені також щодо дій Будянської
селищної ради Харківського району
Харківської області по встановленню
незаконних та економічно
необґрунтованих тарифів.

Рішенням XXIV сесії VI скликання
Будянської селищної ради Харківського
району Харківської області від 20
березня 2013 року (а.с.19) було встановлено
нові економічно обґрунтовані тарифи,
які складали:

- з централізованого водопостачання 13,34
гривень за 1 м. куб.

- з централізованого водовідведення 9,73
гривень за 1 м. куб.

Зазначене рішення набуло чинності з 01
травня 2013 року, що підтверджується як
самим рішенням так і публікацією в
газеті "Трибуна трудящих".

Також, даний факт було встановлено у
постанові Харківського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2013
року по справі №922/1915/13.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги нижчими від
розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво без
відповідного відшкодування не
допускається і може бути оскаржено в
суді.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи і не спростовано апелянтом
рішення Будянської селищної ради XV
сесії VI скликання від 23.03.2012 року про
затвердження тарифів в обґрунтування
завданих збитків у встановленому
законодавством порядку позивачем
оскаржено не було та не визнано
недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції правомірно звернув
увагу позивача на те, що розрахунок
шкоди, заподіяної відповідачем
внаслідок порушення законодавства про
захист економічної конкуренції
повинен бути обґрунтованим та таким, що
відповідає обставинам справи.

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладається на
сторони. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
і суд не повинен замість сторін
доводити ці обставини.

Як правомірно зазначив суд першої
інстанції у своєму рішенні за
приписами статті 58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

В регулюванні суспільних відносин
застосовуються різні способи дії в
часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма). За
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце. Отже,
положення ч. 1 ст. 58 Конституції України
про зворотну дію в часі законів та
інших нормативно-правових актів у
випадках, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи,
стосується фізичних осіб і не
поширюється на юридичних осіб.
Відповідна правова позиція викладена у
рішення Конституційного Суду України
від 09 лютого 1999 року по справі №1-7/99.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції обгрунтовано визнав, що
зроблений позивачем розрахунок
заподіяної шкоди внаслідок порушення
відповідачем законодавства про захист
економічної конкуренції не може бути
проведено за тарифами, затвердженими
рішенням Будянської селищної ради від
23 березня 2013 року, оскільки позивач
безпідставно використовує у
розрахунку тарифи, які не вступили в
дію на час споживання послуг та не
відповідали умовам договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Сплата коштів як оплати здійснюється
для виконання зобов'язання щодо оплати
товарів (робіт, послуг) за договором, а
не з метою відновлення певного
порушеного права, такі витрати не можна
віднести до реальних збитків. Зважаючи
на визначення поняття упущеної вигоди,
вказані витрати не можна віднести
також і до цього виду збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ГК
України, під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що сума
коштів оплати згідно укладеному
договору, затверджених тарифів, а
також рішення суду, що набрало законної
сили і не оскаржені позивачем, не
віднесена вказаною нормою до складу
збитків.

Отже, судова колегія погоджується із
твердженням відповідача про те, що
шкоду, яку заявлено позивачем у позові,
останній помилково кваліфікує
збитками (додатковими витратами) в
порядку статті 225 Господарського
кодексу України.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 05.02.14 року у справі №922/5017/13
прийнято з урахуванням фактичних
обставин справи та діючого
законодавства, без порушень норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

Таким чином, керуючись ст.ст. 27, 29, 225
Господарського кодексу України ст.ст.
65, 179, 193 Господарського суду України,
ст.ст. 33, 49, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.02.14 року у
справі №922/5017/13 залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
11.04.2014 року.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.