ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 року
Справа № 922/642/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Потапенко В.І.,судя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 929
Х/3) на рішення господарського суду
Харківської області від 25 березня 2014
року у справі № 922/642/14

за позовом Дочірнього підприємства
"Таврія" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперіал Агро ЛТД", м.
Херсон

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сантагро", с.
Іванівка Вовчанського району
Харківської області

про стягнення 49 986,34 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Дочірнє підприємство "Таврія"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперіал Агро ЛТД"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сантагро"про
стягнення 49986,34 грн., в тому числі: 45352,80
грн. заборгованості по укладеному між
сторонами договору купівлі-продажу від
19.04.2013 р. № 1904-1-5 та нараховані на цю
заборгованість за період з липня 2013
року по січень 2014 року 362,82 грн.
інфляційних втрат, 793,67 грн. 3% річних та
3477,05 грн. пені.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25 березня 2014
року у справі № 922/642/14 (суддя Кухар Н.М.)
позов задоволено.

З відповідача на користь позивача
стягнуто 45352,80 грн. заборгованості 362,82
грн. інфляційних втрат, 793,67 грн. 3%
річних, 3477,05 грн. пені та 1827 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням не
погодився та подав на нього до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить це рішення
скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
оскаржуване рішення прийнято судом без
встановлення всіх обставин справи та
за відсутності представника
відповідача, який з поважних причин не
з'явився в судове засідання, тоді як
інших спеціалістів в галузі права на
його підприємстві були відсутні, що, на
думку апелянта, свідчить про порушення
статей 4-2, 4-3 ГПК України.

Від позивача надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він просить
залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Сторони, які належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання не скористались своїм правом
на участь в ньому.

Від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з участю його представника в
іншому судовому процесі.

Колегія суддів відмовляє в
задоволенні зазначеного клопотання,
оскільки відповідач не надав жодного
доказу на обгрунтування обставин, за
яких він просить суд відкласти розгляд
справи.

До того ж, відповідач не
позбавлений права та можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами
першою-п'ятою статті 28 Господарського
процесуального кодексу України, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, повторно
розглянувши справу відповідно до вимог
статті 101 ГПК України, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи та правильність
застосування норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як правильно встановлено
господарським судом першої інстанції,
19.04.2013р. між позивачем -Дочірнім
підприємством "Таврія" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Імперіал
Агро ЛТД" та відповідачем- Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Сантагро" було укладено договір
купівлі-продажу № 1904-І-5, згідно п. 1.1.
якого позивач (продавець) зобов'язався
поставити та передати у власність, а
відповідач (покупець) прийняти та
оплатити "Інокулянт", виробництва
компанії "Адванст Біолоджикал
Маркетинг"(а.с. 20-22).

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
його загальна вартість складає 64920,80
грн., у тому числі ПДВ 20%.

Відповідно до п. 4.1. договору, позивач
зобов'язався здійснити поставку товару
в повному обсязі, на умовах
EXW-Франко-склад постачальника до
30.04.2013р.

При цьому, згідно з п. 4.2. даного
договору, обов'язки постачальника
вважаються виконаними після
підписання представниками покупця
видаткової накладної, що підтверджує
факт отримання товару.

Відповідно до статті 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265
Господарського кодексу України
України за договором поставки одна
сторона -постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні -покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання свого зобов'язання,
передбаченого п. 1.1., 4.1., 4.2. договору
22.04.2013р. позивач здійснив поставку
передбаченого договором товару на
загальну суму 64920,80 грн. Даний товар був
прийнятий відповідачем, що
підтверджується підписаною
представниками позивача та
відповідача видатковою накладною №
РН-0000132 від 22.04.2013 р.(а.с. 23).

Підписання представником та
скріплення печаткою відповідача
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції з поставки товару, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, як правильно встановлено
господарським судом першої інстанції,
позивач у повному обсязі виконав свої
зобов'язання з поставки товару,що
передбачені договором від 19.04.2013 р.б№
1904-І-5.

Згідно з частиною 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Розділом 5 договору сторони
врегулювали порядок та строки оплати
товару.

Так, зокрема, згідно з п. 5.2. договору,
відповідач зобов'язався оплатити 30%
вартості договору по факту
відвантаження товару (п. 5.2.1.) та 70% - до
01.07.2013р. (п. 5.2.2.).

Проте, як правильно зазначив
господарський суд першої інстанції,
відповідач зобов'язання з оплати
поставленого товару належним чином не
виконав, сплативши товар лише частково
на суму 19 598 грн., що підтверджується
випискою по банківському рахунку за
26.04.2013 р. (а.с. 28).

Несвоєчасне та неповне виконання
відповідачем договірних зобов'язань
призвело до утворення заборгованості в
розмірі 45352,80 грн.

Дана заборгованість була визнана
відповідачем, про що свідчить
підписаний сторонами та скріплений їх
печатками акт звірки взаємних
розрахунків від 18.12.2013 р. (а.с. 24)

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 193 Господарського
кодексу України та статтею 526
Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Виходячи з наведеного, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог про
стягнення 45352,80 грн. боргу.

Щодо стягнення з відповідача
нарахованих на вказану заборгованість
за період з липня 2013 року по січень 2014
року 362,82 грн. інфляційних втрат, 793,67
грн. 3% річних та 3477,05 грн. пені, колегія
суддів також погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про їх задоволення, зважаючи на
наступні підстави.

Частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Оскільки, як було наведено вище,
відповідач не оплатив поставлений по
договору товар на суму 45352,80 грн., він є
боржником, який прострочив виконання
грошового зобов'язання по оплаті цього
товару.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу
України в разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
яке боржник повинен передати
кредиторові у розі порушення
боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до статей 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню, в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Пунктом п. 6.3. договору купівлі-продажу
від 19.04.2013р. № 1904-І-5 передбачено, що у
випадку невиконання або прострочення
виконання покупцем прийнятих на себе
зобов'язань, відповідно до п. 5.1. даного
договору, покупець сплачує
постачальникові пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченої продукції за
кожний день прострочення.

Нарахування позивачем до стягнення
пені за період прострочення з липня 2013
року по січень 2014 року в сумі 3477,05 грн.
відповідає вимогам ст.ст. 1,3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України та умовам договору
купівлі-продажу від 19.04.2013р. № 1904-І-5

Статтею 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, та 3%
річних,

Позивачем у відповідності із вказаною
нормою нараховано до стягнення з
відповідача 362,82 грн. інфляційних
втратта 793,67 грн. 3% річних за період
прострочення з липня 2013 року по січень
2014 року

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги, що господарський
суд першої інстанції неповно дослідив
обставини, що мають значення для справи
та в порушення вимогстатей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України розглянув справу за
відсутності представника відповідача,
який з поважних причин (знаходження на
лікарняному) не з'явився в судове
засідання, в той час як інші
спеціалісти в галузі права на його
підприємстві були відсутні.

Відповідно до статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності та рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Господарський суд створює сторонам
та іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин і
правильного застосування
законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою від 12.032014 р. (а.с. 65-67)
господарський суд відкладав розгляд
даної справи за клопотанням сторін
через участь їх представників в інших
судових процесах.

Вказаною ухвалою, як і попередньою
ухвалою від 25.02.2014 р. про порушення
провадження у справі, господарський
суд першої інстанції зобов'язував
відповідача надати відзив на позовну
заяву та докази повного чи часткового
виконання зобов'язань за договором від
19.04.2013 р. № 1904-1-5, і у разі незгоди з
розрахунком позивача - відповідний
власний контррозрахунок, а також
направити свого представника до
позивача для проведення звірки
розрахунків.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції створив належні умови
відповідачу для обґрунтування своєї
позиції по справі, надавши для цього
достатньо часу.

Проте відповідач, незважаючи на
достатність часу для виконання вимог
ухвал суду, відзив на позов та будь-яких
пояснень чи доказів по суті спору не
надав, в тому числі доказів виконання
зобов'язань за договором від 19.04.2013 р. №
1904-1-5 , контррозрахунок, акт звірки. Про
причини неявки представника в судове
засідання 25.03.2014 р. відповідач суд не
повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце його
проведення, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення з ухвалою суду від 25.02.2014
р. про відкладення розгляду справи (
а.с.68).

Відповідач взагалі не заявляв
клопотань про відкладення розгляду
справи, відкладеного на 25.032014 р., у
зв'язку з чим безпідставно посилається
на неврахування судом поважних причин
нез'явлення його представника в це
засідання.

Крім цього колегія суддів зазначає,
що відповідач не був позбавлений права
та можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні 25.03.2014 р. іншого представника
згідно з частинами першою-п'ятою статті
28 Господарського процесуального
кодексу України, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Відповідач в апеляційній скарзі
взагалі не навів, які обставини, що
мають значення для справи не було
встановлено господарським судом
першої інстанції та не наводив
будь-яких доводів по суті спору суду
першої інстанції, хоча, як було
зазначено вище, мав для цього достатньо
часу.

Колегія суддів не вбачає неповноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи.

Виходячи з викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції,
у зв'язку з чим оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 25 березня 2014
року у справі № 922/642/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному
обсязі 17.04.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Плужник О.В.