ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
Справа № 922/8/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В. , суддя Камишева Л.М.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників :

позивача - не з'явився

відповідача - Івтушка С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№845Х/1-12) на рішення господарського суду
Харківської області від 20 березня 2014
року у справі №922/8/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікеро-горілчаний
завод "Арго", с. Подвірки, Дергачівський
район, Харківська область,

про стягнення 9429,12 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулась
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікеро-горілчаний
завод "Арго", в якій просило стягнути з
відповідача на користь позивача борг в
розмірі 8232,16 грн., пеню у розмірі 633,86
грн., суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів у
розмірі 11,58 грн., 3% річних у розмірі 551,52
грн. та судовий збір у розмірі 1720,50 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 20 березня 2014
року у справі №922/8/14 (суддя Аріт К.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікеро-горілчаний
завод "Арго" на користь дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" 8232,16 гривень основної
заборгованості, 633,86 гривень пені, 551,52
гривень суми 3% річних, 11,03 гривень
інфляційних втрат та 1720,40 гривень
судового збору. В частині позову щодо
стягнення 0,55 гривень інфляційних втрат
відмовлено.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
подав до Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить рішення господарського
суду Харківської області від 20 березня
2014 року у справі №922/8/14 в частині
задоволених позовних вимог скасувати
та прийняти в цій частині нове рішення,
яким в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального права,
а висновки, викладені, в оскаржуваному
рішенні, не відповідають обставинам
справи. Крім того, зазначає, що станом
на 19.11.2013 р. заборгованості перед
позивачем не існувало, оскільки
грошові зобов'язання в частині сплати
боргу в розмірі 8232,16 грн. за договором
№11/Б-10ПР-02 від 30.08.2011 р. є припиненими
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що рішення
суду першої інстанції є законним,
обґрунтованим та прийнятим у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що проведення взамоєзаліку з
підстав, вказаних відповідачем, є
неможливим. Позивач просить апеляційну
скаргу відповідача залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Харківської області від 20 березня
2014 року у справі №922/8/14 залишити без
змін.

Позивач, будучи належним чином
повідомленим про місце та час розгляду
апеляційної скарги, не реалізував своє
право на участь у судовому процесі та
не забезпечив явку свого представника
у призначене судове засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника
позивача не була визнана обов'язковою,
а також те, що його неявка не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
за відсутності зазначеного
представника за наявними матеріалами у
справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню,
зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, 30 серпня 2011 року між Дочірною
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Лікеро-горілчаний завод "Арго"
(покупець) було укладено договір
№11/Б-10ПР-02 поставки природного газу та
додаток №1 до нього (а.с.10-17).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627
Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві імпортований природний газ
за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезений на митну територію України
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. цього договору. Газ, що постачається
за цим договором, використовується
покупцем виключно для власних потреб.
Використання газу покупцем для інших
потреб не є предметом цього договору.

Згідно із п. 11.3. всі зміни і доповнення
до цього договору повинні бути
викладені в письмовій формі, підписані
повноважними представниками сторін та
скріплені печатками сторін, крім
випадків, передбачених п. 11.2. цього
договору.

19 жовтня 2011 року сторони укладали
додаткову угоду №1 до договору
№11/Б-10ПР-02 поставки природного газу від
30.08.2011 року (а.с.18-19).

У відповідності до п. 1.2., з урахуванням
додаткової угоди №1 від 19.10.2011 року,
постачальник передає покупцю з 06
серпня 2011 року по 30 вересня 2011 року
природний газ з урахуванням вартості
його транспортування в обсязі до 3,036
тис. куб. м.

Згідно із п. 3.1. ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 3023,50 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу з
ПДВ - 3425,97 грн.

Додатковою угодою №1 від 19.10.2011 року
пункт 3.1. було доповнено підпунктом 3.1.1.,
у відповідності до якого з 11 по 31 жовтня
2011 року ціна за 1000 куб. м. природного
газу становить 3382,00 грн. До сплати за 1000
куб. м. природного газу з ПДВ - 3812,40 грн.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 10.1., з урахуванням додаткової
угоди №1 від 19.10.2011 року, передбачено,
що цей договір набирає чинності з
моменту його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, що фактично склались між
сторонами з 06 серпня 2011 року і діє у
частині передачі газу по 31 жовтня 2011
року (включно), а в частині розрахунків
за газ - до їх повного здійснення.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

31 серпня 2011 року сторони договору
№11/Б-10ПР-02 поставки природного газу від
30.08.2011 року склали акт
приймання-передачі природного газу для
потреб промислових споживачів,
відповідно до якого ДК "Газ України"
передала, а ТОВ "Лікеро-горілчаний
завод "Арго" прийняло імпортований
природний газ за період з 06.08.2011 р. по
31.08.2011 р. в обсязі 0,978 тис. куб. м. на суму
3350,60 грн. (а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що
аналогічні акти приймання-передачі для
потреб промислових споживачів було
укладено між позивачем та відповідачем
30.09.2011 р. щодо приймання-передачі
імпортованого природного газу за
вересень 2011 р. в обсязі 0,558 тис. куб. м. на
суму 1911,70 грн., а також 31.10.2011 р. щодо
приймання-передачі імпортованого
природного газу за період з 11.10.2011 р. по
31.10.2011 р. в обсязі 0,779 тис. куб. м. на суму
2969,86 грн. (а.с.20-21).

Таким чином, позивач у період з серпня
по жовтень 2011 року передав відповідачу
імпортований природний газ в обсязі 2,315
тис. куб. м. на загальну суму 8232,16 грн.,
тобто виконав свої зобов'язання за
договором №11/Б-10ПР-02 поставки
природного газу від 30.08.2011 року.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором не встановлено інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару (ст. 692
Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 4.1. договору оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку. За
серпень 2001 року - протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору. За вересень 2011 року:
оплата в розмірі по 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводяться протягом трьох
банківських днів з дати укладення
цього договору; оплати в розмірі по 33%
від вартості запланованих місячних
обсягів проводяться до 5 числа 15-го
числа поточного місяця поставки.
Остаточний розрахунок за спожитий газ
з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання передачі газу (за звітний
місяць) до 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №1 від 19.10.2011 року
пункт 4.1. було доповнено підпунктом 4.1.1.,
у відповідності до якого оплата за газ,
спожитий покупцем у період з 11 жовтня
по 31 жовтня 2011 року, проводиться
покупцем з урахуванням вартості
транспортування територією України
виключно грошовими коштами в такому
порядку: - протягом трьох банківських
днів з дати укладення цієї додаткової
угоди; остаточний розрахунок за
спожитий газ здійснюється на підставі
акту приймання передачі газу (за
звітний місяць) до 5 листопада 2011 року.

Положеннями ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов`язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як стверджує позивач, відповідач свої
зобов'язання за договором №11/Б-10ПР-02
поставки природного газу від 30.08.2011
року щодо оплати за поставлений газ не
виконав, в зв'язку з чим, станом на
момент пред'явлення позову сума
основного боргу становила 8232,16 грн. і
не була погашена.

В ст. 610 Цивільного кодексу України
зазначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або неналежне
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 7.1. договору у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Предметом неустойки, згідно зі ст. 551
Цивільного кодексу України, може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання, настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Умовами договору, а саме п. 7.3.1.
передбачено, що у разі порушення
покупцем пункту умов п. 4.1. цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин зобов'язаний у разі
невиконання або неналежного виконання
ним господарського зобов'язання
сплатити штрафні санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України також передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті.

Також колегія суддів звертає увагу, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним утримуваними коштами,
належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищезазначені обставини
справи та норми чинного законодавства,
колегія суддів дійшла висновку, що
позивачем, в зв'язку з простроченням
виконання відповідачем грошового
зобов'язання, обґрунтовано нараховано
суму основного боргу в розмірі 8232,16
грн., пеню в сумі 633,86 грн. та 3% річних в
сумі 551,52 грн., що підтверджується
розрахунками в позовній заяві (а.с.5-7).

Проте, розрахунок інфляційних в сумі
11,58 грн. здійснено позивачем невірно,
про що також зазначав в оскаржуваному
рішенні суд першої інстанції, оскільки
розмір інфляційних втрат має
становити 11,03 грн.

Колегія суддів, враховуючи
вищевикладене, погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову, в зв'язку
з чим, з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню 8232,16 грн.
основної заборгованості, 633,86 грн. пені,
551,52 грн. суми 3% річних, 11,03 грн.
інфляційних втрат та 1720,40 грн. судового
збору. В частині позову щодо стягнення
з відповідача на користь позивача 0,55
грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Твердження відповідача стосовно
відсутності у нього заборгованості
перед позивачем станом на 19.11.2013 р., в
зв'язку з припиненням грошових
зобов'язань в частині сплати боргу в
розмірі 8232,16 грн. за договором
№11/Б-10ПР-02 від 30.08.2011 р. шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог, не знайшли свого підтвердження
та спростовуються матеріалами справи.
Тому колегія суддів вважає, що
твердження відповідача, викладені в
апеляційній скарзі, позбавлені
фактичного та правового обґрунтування,
не відповідають як матеріалам справи,
так і нормам чинного законодавства.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
господарським судом першої інстанції в
повній мірі з'ясовані та правильно
оцінені обставини у справі та ухвалене
ним рішення є обґрунтованим, тому
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 20 березня 2014
року у справі №922/8/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 16 квітня 2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Камишева Л.М.