номер провадження справи 32/10/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014
Справа № 908/615/14

за позовом Концерну "Міські теплові
мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул.
Гвардійський, буд. 137) в особі
Філії Концерну "Міські теплові мережі"
Ленінського району (69065,
м. Запоріжжя, вул. Щаслива, буд. 2-А)

до відповідача Запорізької міської
парусної флотилії "Чайка" (69096, м.
Запоріжжя, вул.
Лісозаводська)

про стягнення 11944,00 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники:

від позивача: Пустова А.Л., довіреність
№ 9125/27 від 30.12.2013 р.

від відповідача: не з'явився

Суть
спору:

28.02.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернувся Концерн
"Міські теплові мережі" в особі Філії
Концерну "Міські теплові мережі"
Ленінського району м.
Запоріжжя з позовною заявою до
Запорізької міської парусної флотилії
"Чайка" про стягнення 11944,00 грн., які
складаються з 11432,24 грн. основного боргу
за договором № 100782 купівлі -
продажу теплової енергії в гарячій
воді від 01.11.2006 р., 168,06 грн. - 3% річних та
343,70 грн. пені за неналежне виконання
умов договору.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 28.02.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/615/14
з призначенням судового засідання на
26.03.2014 р. Ухвала направлялась на адресу
сторін в установленому законом
порядку.

Ухвалою суду від 26.03.2014 р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача
розгляд справи було відкладено на
09.04.2014 р.

Ухвалою суду від 09.04.2014 р. розгляд
справи відкладався на 16.04.2014 р.

Позивач підтримав заявлені позовні
вимоги та обґрунтовує їх ст., ст. 11, 15, 16,
96, 258, 509, 526, 629 Цивільного кодексу
України та ст., ст. 1, 2, 193, 232, 276
Господарського кодексу України,
Законом України "Про теплопостачання",
Правилами користування тепловою
енергією № 1198 від 03.10.2007 р. Законом
України "Про відповідальність про
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та умовами договору № 100782
купівлі - продажу теплової енергії в
гарячій воді від 01.11.2006 р.

Відповідач в судове засідання 16.04.2014 р.
повторно не з'явився, про визнання
позову не заявив, відзив на позовну
заяву, витребувані ухвалами суду по
справі документи і матеріали суду не
надав, про поважність причин неявки
уповноваженого представника суд не
повідомив.

Від відповідача повернулись ухвали
суду від 28.02.2014 р. про порушення
провадження по справі та про
відкладення розгляду справи від 26.03.2014
р. з відміткою "за зазначеною адресою не
проживає".

Позивач в судовому засіданні надав
витяг з Довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, юридичною адресою Запорізької
міської парусної флотилії "Чайка" є: 69096,
м. Запоріжжя, вул. Лісозаводська, що
відповідає юридичній адресі
відповідача, зазначеній у позовній
заяві.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

За таких обставин, суд вважає, що ним
були вжиті достатні заходи для
повідомлення відповідача про дату, час
та місце розгляду справи № 908/615/14.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Справа розглянута, в порядку ст. 75 ГПК
України, за наявними в ній матеріалами
та без застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

У засіданні суду 16.04.2014 р., на підставі
ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.11.2006 р. між Концерном "Міські теплові
мережі" в особі філії Концерну "Міські
теплові мережі" Ленінського району
(позивачем) та Запорізькою міською
парусною флотилією "Чайка"
(відповідачем) був укладений Договір
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 100782 (далі за текстом
-договір).

За умовами договору позивач
(теплопостачальна організація)
зобов'язався відпускати теплову
енергію в гарячій воді споживачу, а
відповідач (споживач) -прийняти та
оплатити її вартість за діючими
тарифами (цінами) в терміни та порядку,
встановленими умовами цього договору
та додатками до нього (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 10.1 договір діє до 01
листопада 2007 р. Згідно з п. 10.2 договір
припиняє свою дію у випадках: взаємної
згоди сторін про його припинення,
прийняття відповідного рішення
господарським судом, ліквідації однієї
із сторін. Договір вважається
пролонгованим на кожний наступний рік,
якщо жодна з сторін за місяць до
закінчення терміну дії даного договору
не заявила про розірвання цього
договору (п. 10.4 договору).

Згідно з п. 3.2.6. договору відповідач
зобов'язався виконувати умови і
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені договором.

Розділом 6 договору встановлено
порядок здійснення розрахунків за
теплову енергію. Відповідно до п. 6.1
договору розрахунки за даним договором
здійснюються в грошовій або в іншій
формі, що не суперечить діючому
законодавству, відповідно до
встановлених органами місцевого
самоврядування тарифів (цін), діючих на
час розрахунків (додаток № 5 до
договору) та на підставі показань
приладів комерційного обліку теплової
енергії або даних, встановлених
розрахунковим способом. Розрахунковим
періодом є календарний місяць (п. 6.2).
Підставою для розрахунків споживача з
теплопостачальною організацією є
рахунок та акт приймання-передачі (п.
6.3). Споживач зобов'язаний до 20 числа
місяця, наступного за розрахунковим,
перерахувати на розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації суму
заборгованості за спожиту теплову
енергію (п. 6.4). При наявності приладів
комерційного обліку -обсяги спожитої
теплової енергії визначаються за
фактичними показниками приладів
обліку. Споживачам, що не мають
приладів комерційного обліку, обсяги
фактично спожитої теплової енергії
визначаються згідно з договірними
тепловими навантаженнями з
урахуванням середньомісячної
температури зовнішнього повітря,
холодної води та кількості годин (діб)
роботи тепловикористовуючого
обладнання споживача у розрахунковому
періоді (п. 6.5). Споживач з 10 по 12 число
місяця, наступного за розрахунковим,
повинен отримати від
теплопостачальної організації
документи за розрахунковий період:
рахунок-фактуру, акт
приймання-передачі теплової енергії,
податкову накладну (п. 6.7). Отриманий акт
приймання-передачі теплової енергії
споживач повинен підписати, оформити
належним чином та повернути на адресу
теплопостачальної організації на
протязі п'яти днів з дати отримання (п.
6.7.1). У разі неотримання акту
приймання-передачі або обґрунтованих
заперечень в його підписанні у
встановлений договором термін, акт
підписується теплопостачальною
організацією з позначенням про відмову
у підписанні його споживачем, та
оформлений таким чином акт вважається
погодженим і є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в ньому розрахунковий
період (п. 6.7.2).

Із матеріалів справи слідує, що позивач
у період: з січня 2013 року по квітень 2013
р. та з жовтня 2013 р. по січень 2014 р.
включно постачав теплову енергію,
направляв відповідачу акти
приймання-передачі теплової енергії та
рахунки для оплати спожитої теплової
енергії на загальну суму 11432,24 грн.

Зазначені Акти приймання-передачі
теплової енергії відповідачем
підписані не були, але вважаються
погодженими і є підставою для
проведення розрахунків за спірний
період.

У зв'язку із цим, позивач відповідачу
виставив рахунки за період з січня 2013
року по квітень 2013 р. та з жовтня 2013 р. по
січень 2014 р. на оплату наданих послуг
за договором № 100782 на загальну суму
11432,24 грн.

Таким чином, позивач взяті на себе
зобов'язання за договором виконав
належним чином і у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідач взяті на себе
зобов'язання згідно умов договору
купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді № 100782 від 01.11.2006 р.
належним чином та в повному обсязі не
виконав.

Таким чином, на момент звернення до
суду з позовом позивач просить
стягнути з відповідача 11432,24 грн.
заборгованості за надані послуги за
договором.

Статтею 193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору є договір.

Норми права аналогічного змісту
містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання є недопустимою, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги те, що на момент
розгляду справи в суді відповідач має
заборгованість в сумі 11432,24 грн.,
доказів її погашення не надав, вимога
позивача про стягнення 11432,24 грн.
основного боргу підлягає задоволенню.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення 168,06 грн. - 3 % річних.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться втрати від
інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Надані розрахунки судом перевірені та
встановлено, що розрахунок 3 % річних
позивачем виконаний вірно, а вимога про
стягнення з відповідача 168,06 грн. - 3 %
річних є обґрунтованою та підлягає
задоволенню судом.

Крім того, позивачем заявлені вимоги
про стягнення з відповідача пені в
розмірі 343,70 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

На підставі п. 7.2.8. договору, в разі
несплати або несвоєчасної оплати
відповідачем за теплову енергію
відповідно до терміну, встановленого у
п. 6.3. договору, з наступного дня після
закінчення терміну сплати відповідачу
нараховується пеня у розмірі 0,5 % від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення по день фактичної
оплати.

Судом перевірено правильність
нарахування пені та встановлено, що
розрахунок позивачем виконано не
вірно.

Згідно проведеного перерахунку
суми пені в судовому засіданні судом
встановлено, що сума пені за 182 дня, яка
підлягає стягненню складає 312,97 грн. В
решті вимог щодо стягнення пені слід
відмовити, як необґрунтовано
заявлених.

Приймаючи до уваги те, що на
момент розгляду справи в суді
відповідач має заборгованість та
доказів її погашення не надав, вимога
позивача належить задоволенню
частково в сумі 11913,27 грн., які
складаються з 11432,24 грн. основного
боргу, 168,06 грн. - 3% річних і 312,97 грн. пені.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, судові витрати, в частині
задоволених вимог, слід покласти на
відповідача, поскільки спір доведений
до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

Вирішив:

1. Позов Концерну "Міські теплові
мережі" в особі Філії Концерну "Міські
теплові мережі" Ленінського району м.
Запоріжжя до Запорізької міської
парусної флотилії "Чайка" про стягнення
11944,00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Запорізької міської
парусної флотилії "Чайка" (69096, м.
Запоріжжя, вул. Лісозаводська, ) на користь Концерну
"Міські теплові мережі" (69091, м.
Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; , п/р зі спеціальним режимом
використання № 1951 в у філії -
Запорізьке обласне правління ПАТ
"Державний ощадний банк України", МФО
313957) 11432 (одинадцять тисяч чотириста
тридцять дві) грн. 24 коп. основного
боргу, 168 (сто шістдесят вісім) грн. 06
коп. - 3% річних, 312 (триста дванадцять)
грн. 97 коп. пені та 1822 (одна тисяча
вісімсот двадцять дві) грн. 30 коп.
судового збору. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і
підписано у відповідності до вимог ст.,
ст. 84, 85 ГПК України "18" квітня 2014 р.

Суддя
Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.