м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
У Х В А Л А

Справа № 23/447-49/290-20 14.04.2014

За заявою ліквідатора ВАТ
«Київенергобуд» арбітражного
керуючого Гороховського А.В.

зацікавлена особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Осмо»

Про визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі № 23/447-49/290-2012 про банкрутство

У справі за заявою Акціонерного
товариства «Перший експедиційний
загін підводних та

гідротехнічних робіт»

до Відкритого акціонерного
товариства «Київенергобуд»

про визнання банкрутом

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від заявника: не з'явився;

від зацікавленої особи: не
з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста
Києва надійшла заява ліквідатора ВАТ
«Київенергобуд» арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу майна боржника,
відчуженого в межах провадження у
справі № 23/447-49/290-2012.

Відповідно до ч. 8 ст. 44 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції від 19.01.2013 р.) спори, які
виникають при проведенні та виконанні
результатів аукціонів, у тому числі про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу майна, розглядаються в
межах провадження у справі про
банкрутство.

Згідно зі абз. 2 ст. 1-1 Перехідних
положень Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції від 19.01.2013 р.) положення
цього Закону, що регулюють продаж майна
в провадженні у справі про банкрутство,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження яких порушено до набрання
чинності цим Законом.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.11.2013 прийнято заяву
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 до свого
провадження та призначено до розгляду
на 27.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.11.2013 задоволено заяву
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про вжиття заходів
до забезпечення позову, накладено
арешт на нежилу споруду котельні
площею 312 кв. м., що знаходиться за
адресою: 03040, м. Київ, пров. Задорожний,
1-А.

В судове засідання 27.11.2013 представники
заявника та зацікавленої особи не
з'явилися.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.11.2013 розгляд заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 було відкладено на
16.12.2013.

В судове засідання 16.12.2013 представник
зацікавленої особи не з'явився, заяв та
клопотань через відділ діловодства
суду не подавав.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.12.2013 розгляд заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 було відкладено на
27.12.2013.

26.12.2013 через відділ діловодства суду
від зацікавленої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю «Осмо»
надійшла заява про застосування до
вимог ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. позовної давності.

27.12.2013 через відділ діловодства суду
від зацікавленої особи Товариства з
обмеженою відповідальністю «Осмо»
надійшли заперечення на заяву
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.12.2013 розгляд заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 було відкладено на
20.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 розгляд заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 було відкладено на
03.02.2014.

03.02.2014 через відділ діловодства суду
від ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. надійшло клопотання,
в якому ліквідатор ВАТ «Київенергобуд»
Гороховський А.В. просить суд визнати
причини пропущення позовної давності
на звернення з заявою про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нежилої споруди, укладеного 13.10.2000 між
ВАТ «Київенергобуд» та ТОВ «Осмо»,
поважними, а позов задовольнити
повністю.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 17.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 розгляд справи було
відкладено на 24.02.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 розгляд справи
відкладено на 12.03.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 розгляд справи
відкладено на 07.04.2014.

07.04.2014 судове засідання за заявою
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 не відбулося, у
зв'язку з технічними несправностями в
системі діловодства, що унеможливило
здійснення технічної фіксації
судового засідання, про що складений
відповідний акт від 07.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 розгляд заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд»
Гороховського А.В. про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
майна боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство у
справі № 23/447-49/290-2012 було призначено на
14.04.2014.

В судове засідання 14.04.2014
представники заявника та зацікавленої
особи не з'явилися.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2008 Відкрите акціонерне
товариство «Київенергобуд» визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначено арбітражного керуючого
Ковезу А.І.

13.10.2000 між ВАТ «Київенергобуд» та ТОВ
«Осмо» був укладено договір
купівлі-продажу нежилої споруди,
посвідчений Приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 та зареєстрований в
реєстрі за № 9546, відповідно до якого
ВАТ «Київенергобуд» продало на користь
ТОВ «Осмо» нежилу споруду котельні
площею 312 кв. м., яка розташована за
адресою: 03040, м. Київ, пров. Задорожний,
1-А.

Спір виник у зв'язку з наявністю, за
твердженням ліквідатора, підстав для
визнання недійсним вказаного договору
купівлі-продажу.

На думку, заявника, на момент
відчуження ВАТ «Київенергобуд» на
користь ТОВ «ОСМО» згідно з договором
від 13.10.2000 купівлі-продажу нежилої
споруди така нерухомість перебувала в
податковій заставі.

В своїй заяві, заявник посилається на
зміст пункту 5 Указу Президента України
від 04.03.1998 р №167/98 «Про заходи щодо
підвищення відповідальності за
розрахунки з бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент укладення спірного договору),
відповідно до якого, платник податків,
майно якою перебуває у податковій
заставі, володіє і користується ним на
свій розсуд, забезпечуючи при ньому
збереження такого майна, відчуження
майна та майнових прав, які перебувають
у податковій заставі, може
здійснюватися лише за письмовою згодою
органів державної податкової служби за
місцезнаходженням платника податків,
крім товарів в обороті, якщо такі
товари реалізуються за цінами не нижче
звичайних та посилається на зміст
пунктів 38, 39 Положення про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами, затвердженого
Указом Президента України від 28.06.1999 р.
№ 754/99 (в редакції, чинній на момент
укладення спірного договору),
відповідно до яких платник, активи
якого знаходяться в податковій
заставі, здійснює вільне розпорядження
ними з урахуванням пункту 39 цього
Положення, відповідно до якого
узгодженню з органом державної
податкової служби операції платників,
активи яких знаходяться в податковій
заставі, щодо продажу або інших видів
відчуження нерухомого та рухомого
майна (крім готової продукції), інших
видів основних фондів, у тому числі
землі та прав на видобування корисних
копалин.

Таким чином, на думку заявника,
оскаржуваний договір було укладено з
порушенням положень п. 5 Указу
Президента України від 04.03.1998 р. №167/98
«Про заходи щодо підвищення
відповідальності за розрахунки з
бюджетами та державними цільовими
фондами» та п. п. 38. 39 Положення про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами,
затвердженого Указом Президента
України від 28.06.1999 р. № 754/99 (в редакціях,
чинних на момент укладення спірного
договору).

Суд, розглянувши в судовому засіданні
матеріали справи, прийшов до висновку,
що заявлена заява про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
боржника, відчуженого в межах
провадження у справі про банкрутство №
23/447-49/290-2012 та витребування майна є
необгрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог і заперечень.

Стосовно посилання заявника на те, що
оскаржуваний договір було укладено з
порушенням положень п. 5 Указу
Президента України від 04.03.1998 р. №167/98
«Про заходи щодо підвищення
відповідальності за розрахунки з
бюджетами та державними цільовими
фондами» відповідно до якого,
відчуження майна та майнових прав, які
перебувають у податковій заставі, може
здійснюватися лише за письмовою згодою
органів державної податкової служби за
місцезнаходженням платника податків
суд зазначає таке.

Відповідно до рішень Державної
податкової інспекції у Ватутінському
районі м. Києва від 02.06.1998 № 1549/18-8301 про
застосування та стягнення фінансових
санкцій за порушення законодавства про
оподаткування та від 07.10.1999 №
4042/18-04630689/20753 про застосування та
стягнення фінансових санкцій за
порушення вимог ст. 17 ЗУ «Про внесення
змін і доповнень до ЗУ «Про плату за
землю» від 19.09.1996 № 378/96-ВР та ст. 16 ЗУ
«Про Державний бюджет України на 1998
рік» податковий борг ВАТ
«Київенергобуд» перед Державною
податковою інспекцією у Ватутінському
районі м. Києва разом склав 3275,75 грн.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу нежилої споруди від
13.10.2000, укладеного між ВАТ
«Київенергобуд» (Продавцем) та ТОВ
«Осмо» (Покупцем), зазначений об'єкт був
проданий за ціною 12134,63 грн.

Таким чином, суд зазначає, що сума в
розмірі 3275,75 грн., за яку було відчужено
нежилу споруду, значно перевищує суму
податкового боргу ВАТ «Київенергобуд»
перед Державною податковою інспекцією
у Ватутінському районі м. Києва, яка
разом склала - 3275,75 грн.

Посилання заявника на те, що
оскаржуваний договір було укладено з
порушенням пунктів 38, 39 Положення про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами,
затвердженого Указом Президента
України від 28.06.1999 № 754/99 не находить
свого підтвердження, оскільки внесений
у відповідності до пункту 4 розділу ХV
«Перехідні положення» Конституції
України проект Закону України про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами
відхилено Верховною Радою України
згідно з Постановою Верховної Ради
України від 16.09.1999 № 1052- ХІV.

Стосовно вимоги про зобов'язання
повернути на користь ВАТ
«Київенергобуд» нежилу споруду
котельні площею 312 кв. м., що розташована
за адресою: м. Київ, пров. Задорожний, 1-А
суд зазначає таке.

Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 179 Цивільного кодексу
України річчю є предмет матеріального
світу, щодо якого можуть виникати
цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу
України до нерухомих речей належать
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 1 ст. 184 Цивільного кодексу
України встановлено, що річ є
визначеною індивідуальними ознаками,
якщо вона наділена тільки їй
властивими ознаками, що вирізняють її
з-поміж однорідних речей,
індивідуалізуючи її.

Предмет договору купівлі-продажу від
13.10.2000 - нежила споруда котельні
загальною площею 312 кв. м., що
розташована за адресою: м. Київ, пров.
Задорожний, 1 літера А відповідає
ознакам, визначеним ст. 179, ч. 1 ст. 181, ч. 1
ст. 184 Цивільного кодексу України, таким
чином є нерухомою річчю, визначеною
індивідуальними ознаками.

Таким чином, предмет договору
купівлі-продажу від 13.10.2000
індивідуалізують, зокрема, наступні
ознаки: площа розміром 312 кв. м.;
місцезнаходження: м. Київ, пров.
Задорожний, буд. 1, літера «А».

Частиною 1 ст. 184 Цивільного кодексу
України передбачено, що речі, визначені
індивідуальними ознаками, є
незамінними. Таким чином, зміна ознак
речі, які її індивідуалізують,
спричиняє припинення існування самої
речі та, одночасно, появу нової речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 Цивільного
кодексу України переробкою є
використання однієї речі, в результаті
чого створюється нова річ.

Як вбачається із матеріалів справи,
внаслідок проведеної зацікавленою
особою реконструкції нежитлової
споруди котельні площею 312 кв. м. в м.
Києві по пров. Задорожному, 1, літера
«А», що підтверджується сертифікатом
відповідності від 23.09.2010 за КВ 000373,
виданим Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, відповідне нерухоме майно
було змінено: добудовано нові
приміщення, збільшено площу, змінено
призначення будівлі.

Тобто, на час розгляду справи у
власності зацікавленої особи не
перебуває нежила споруда котельні
площею 312 кв.м. по пров. Задорожному, № 1,
літера А в м. Києві.

Натомість ТОВ «Осмо» є власником
нежилого будинку загальною площею 1547,6
кв. м. по пров. Задорожному, № 1, літера А
в м. Києві, що підтверджується
свідоцтвом про право власності від
23.03.2011 та технічним паспортом на
будівлю.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Обов'язок доведення покладається
законом на заявника.

Надані суду докази свідчать про те, що
заявником не доведено обставин, які є
підставою заявлених вимог, та не
підтверджено такі обставини належними
доказами, та не додано їх до матеріалів
справи.

Суд також зазначає, що у відповідності
до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є також підставою для відмови у
позові. Зазначена заява зацікавленої
особи наявна в матеріалах справи.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення заяви
ліквідатора ВАТ «Київенергобуд».

Відповідно до ст. 68 Господарського
процесуального кодексу України
питання про скасування забезпечення
позову вирішується господарським
судом, що розглядає справу, із
зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Відповідно до постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову» від 26.12.2011 № 16
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» враховуючи, що забезпечення
позову застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача,
господарський суд не повинен
скасовувати вжиті заходи до виконання
рішення або зміни способу його
виконання, за винятком випадків, коли
потреба у забезпеченні позову з тих чи
інших причин відпала або змінились
певні обставини, що спричинили
застосування заходів забезпечення
позову, або забезпечення позову
перешкоджає належному виконанню
судового рішення.

У зв'язку з відсутністю підстав для
задоволення заяви ліквідатора ВАТ
«Київенергобуд» арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу боржника, відчуженого
в межах провадження у справі про
банкрутство № 23/447-49/290-2012 та
витребування від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Осмо»
нерухомого майна, суд вважає за
доцільне скасувати заходи до
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Господарського суду міста Києва від
13.11.2013 у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 68, 86 Господарського
процесуального кодексу України та
Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»,
господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ліквідатора ВАТ
«Київенергобуд» арбітражного
керуючого Гороховського А.В. про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу боржника, відчуженого
в межах провадження у справі про
банкрутство № 23/447-49/290-2012 та
витребування від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Осмо»
нерухомого майна відмовити повністю.

2. Скасувати заходи до забезпечення
позову, вжиті ухвалою Господарського
суду міста Києва від 13.11.2013 у справі №
15/167-б за заявою ліквідатора ПАТ «СПК
Меридіан» арбітражного керуючого
Шаргала Романа Вікторовича про
визнання недійсним договору та
витребування майна боржника в межах
справи № 15/167-б про банкрутство
Публічного акціонерного товариства
«СПК Меридіан» стосовно нерухомого
майна.

Суддя
А.М.
Івченко