ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р.Справа № 922/5140/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук
О.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк", м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нестсервіс", м.
Харків про стягнення 1907805,93 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Єрьоменко М.В., дов. № 478/11.5.2
від 19.11.2013 року

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "ВТБ Банк", звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до ТОВ
"Нестсервіс", в якій просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором № 140-Ю від 06.09.2007
року у розмірі 1907806,01 грн., яка виникла
станом на 09.12.2013 р. у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
в частині повернення кредитних коштів
та сплати відсотків. Відповідно до
позовної заяви сума заборгованості у
розмірі 1907806,01 грн. складається із
строкової заборгованості по процентам
за користування кредитом у розмірі
47256,93 грн., простроченої заборгованості
по процентам за користування
кредитними коштами у розмірі 1716363,98
грн., простроченої заборгованості по
сплаті щорічної комісії , нарахованої
за період з 06.09.2012 року по 05.09.2013 року у
розмірі 53453,19 грн., пені за несвоєчасну
сплату процентів у розмірі 70963,30 грн.,
пені за несвоєчасну сплату щорічної
комісії у розмірі 1775,83 грн., суми 3%
річних за прострочення сплати
процентів у розмірі 16852,40 грн. суми 3%
річних за прострочення сплати щорічної
комісії у розмірі 819,62 грн., суми
інфляційних витрат у зв'язку із
простроченням сплати щорічної комісії
у розмірі 320,72 грн. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
ст. 526, 530, 536, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.
193, 218, 229 ГК України. Судовий збір у
розмірі 39876,62 грн. просить суд покласти
на відповідача.

17.12.2013 р. автоматизованою системою
документообігу господарського суду
Харківської області справу № 922/5140/13
було призначено для розгляду судді
Шатернікову М.І.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.12.2013 р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/5140/13 та
розгляд справи призначено у судовому
засіданні на 14 січня 2013 р. об 11:00.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 р.
розгляд справи № 922/5140/13 було
відкладено на 28 січня 2014 р. об 11:00.

Представником позивача до суду з
супровідним листом (вх. 2995 від 28.01.2014 р.)
надано документи для долучення до
матеріалів справи, зокрема розрахунок
суми заборгованості ТОВ "НЕСТСЕРВІС"
перед позивачем за кредитним договором
№ 140-Ю від 06.09.2007 р., яка виникла за
період з 13 березня 2013 року по 09 грудня
2013 року, згідно з яким загальна сума
заборгованості становить 231632,25 дол.
США, що за офіційним курсом дол. США до
гривні, встановленим НБУ станом на
09.12.2013 р. (1 дол. США = 7,993 грн.), становить
сума - 1851436,57 грн. та 56369,36 грн., тобто
разом 1907805,93 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.01.2014 р.
розгляд справи № 922/5140/13 було
відкладено на 05 лютого 2014 р. об 11:00.

04.02.2014р. від позивача до канцелярії
господарського суду надійшла заява про
уточнення позовних вимог, яка за своєю
правовою суттю визнається судом заявою
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
1907805,93 грн., з яких 47256,93 грн. строкова
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 1716363,98 грн.
прострочена заборгованості по
процентам за користування кредитними
коштами; 53453,19 грн. прострочена
заборгованості по сплаті щорічної
комісії, нарахованої за період з 06.09.2012
року по 05.09.2013 року; 70963,30 грн. пеня за
несвоєчасну сплату процентів; 1775,83 грн.
пеня за несвоєчасну сплату щорічної
комісії; 16852,40 грн. 3% річних за
прострочення сплати процентів; 819,62
грн. 3% річних за прострочення сплати
щорічної комісії; 320,72 грн. інфляційні
витрат у зв'язку із простроченням
сплати щорічної комісії.

Враховуючи, що згідно статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог, суд
приймає заяву позивача про зменшення
розміру позовних вимог як таку, що не
суперечить інтересам сторін та діючому
законодавству і продовжує розгляд
справи з її урахуванням.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримує позовні вимоги з
урахуванням наданої заяви та просить
суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився,
документів, витребуваних ухвалою суду
не надав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами та у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

06 вересня 2007 року між ВАТ ВТБ Банк,
правонаступником якого є ПАТ "ВТБ БАНК"
(позивач), та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Нестсервіс" (3-я
особа, позичальник), було укладено
Кредитний договір № 140-Ю (Кредитний
договір), за яким позивач надав
відповідачу кредит в сумі 2000000 доларів
США, строком до 05.09.2014 р., з умовою сплати
відповідачем відсотків розмірі 12 %
річних.

За умовами Кредитного договору
відповідач зобов'язався щомісячно, у
встановлені договором строки,
здійснювати повернення частини
кредиту, та сплачувати нараховані
відсотки за використання кредиту.

29 жовтня 2008 року було укладено
додаткову угоду №1 до Кредитного
договору, якою було змінено розмір
процентної ставки, та встановлено, що з
06.09.2007 року процентна ставка за
користування кредитом становитиме 12%
річних, а з 15 жовтня 2008 року - 13,5 % річних.

28 жовтня 2009 року між позивачем та 3-ю
особою було укладено договір про
внесення змін та доповнень до
Кредитного договору №2; 15 квітня 2010
року договір про внесення змін та
доповнень №3; 06 вересня 2010 року договір
про внесення змін та доповнень №4; 30
березня 2012 року договір про внесення
змін №5, 31 серпня 2012 року договір про
внесення змін №6 якими змінювались
графіки повернення кредиту та деякі
інші умови щодо періодів дії
відсоткової ставки.

31 серпня 2012 року, в зв'язку з
реструктуризацією боргу, сторонами
було укладено договір про внесення
змін №7 до Кредитного договору №140-Ю
від 06 вересня 2007 року, яким було
встановлено графік сплати
прострочених процентів.

Пунктом 7.1. договору про внесення змін
та доповнень №3 до Кредитного договору
№140-Ю встановлено, що у разі
прострочення позичальником
зобов'язань з погашення заборгованості
за Кредитом Позичальник сплачує Банку
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний календарний день
прострочення заборгованості за
Кредитом враховуючи день погашення з
розрахунку факт/факт.

Аналогічні умови відповідальності
встановлені п. 7.2. договору про внесення
змін та доповнень №3 до Кредитного
договору №140-Ю, щодо прострочення
Позичальником зобов'язань з погашення
інших плат за користування кредитом.

П. 3.2.1. Договору про внесення змін та
доповнень до Кредитного договору №3
встановлено, що відповідач
зобов'язаний сплачувати позивачу
щорічну комісію за управління кредитом
у розмірі 1% від суми діючого на момент
сплати ліміту кредитування в строк не
пізніше 06 вересня кожного календарного
року кредитування.

Позивач виконав свої зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі,
надав Позичальнику кредитні кошти у
розмірі 2000000 доларів США, що
підтверджується меморіальним валютним
ордером №ТR.8569.1. від 10 вересня 2007 року.

Однак, Позичальник систематично
порушував умови Кредитного договору,
не виконував зобов'язання по
поверненню належних до сплати частин
кредиту, по сплаті процентів за
користування кредитом, у зв'язку з
зв'язку з чим станом на 12 березня 2013
року заборгованість відповідача перед
позивачем за кредитним договором
становила 17239976,53 грн., що стало причиною
звернення позивача до господарського
суду з позовною заявою до ТОВ
"Нестсервіс" про стягнення даної
заборгованості.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.06.2013 р. у
справі № 922/1223/13 позовні вимоги
позивача - ПАТ "ВТБ Банк" до ТОВ
"Нестсервіс" задоволено. Даним рішенням
господарського суду встановлено, що
заборгованість ТОВ "Нестсервіс" перед
позивачем станом на 12.03.2013р. склала
17239976,53 грн., в зв'язку з чим судом з ТОВ
"Нестсервіс" на користь позивача
стягнуто кредитний борг у сумі 17239976,53
грн., а також судові витрати у розмірі
68820,50 грн.

Як зазначає позивач та не спростовано
відповідачем на час розгляду даної
справи рішення господарського суду
Харківської області від 10.06.2013 р. у
справі № 922/1223/13 ТОВ "Нестсервіс" не
виконується, кредитна заборгованість
не погашається.

Станом на 09 грудня 2013 року
заборгованість відповідача перед
позивачем за кредитним договором
становить 1907805,93 грн., з яких:

47256,93 грн. - строкова заборгованості по
процентам за користування кредитом;

1716363,98 грн. - прострочена заборгованості
по процентам за користування
кредитними коштами;

53453,19 грн. - прострочена заборгованості
по сплаті щорічної комісії,
нарахованої за період з 06.09.2012 року по
05.09.2013 року;

70963,30 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
процентів;

1775,83 грн. - пеня за несвоєчасну сплату
щорічної комісії;

16852,36 грн. - 3% річних за прострочення
сплати процентів;

819,62 грн. - 3% річних за прострочення
сплати щорічної комісії;

320,72 грн. - інфляційні витрат у зв'язку із
простроченням сплати комісії.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача перед
позивачем за кредитним договором № 140-Ю
від 06.09.2007р. станом на 09.12.2013 р. складає
1907805,93 грн., що і стало підставою
звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду.

На дату розгляду справи господарським
судом, матеріали справи не містять
доказів погашення відповідачем
заборгованості у добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення домовленості
сторін не сплатив відсотки за
користування кредитними коштами, та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
кредитним договором № 140-Ю, укладеним
між позивачем та відповідачем.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Кодексу. Відповідно до частини 1
вказаної статті, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання щодо своєчасного
повернення суми кредиту та відсотків
позивачу, що підтверджено матеріалами
справи та враховуючи встановлену у
кредитному договорі відповідальність
за невиконання договірних зобов'язань
у вигляді пені, позивачем обґрунтовано
пред'явлено до стягнення зазначену
суму пені.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідач не надав суду
належних доказів виконання
домовленості, відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк,
а також враховуючи, що на час розгляду
справи до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців запис про припинення його
діяльності, відповідно до ч. 7 ст. 59 ГК
України, не внесено, позовні вимоги
позивача є обґрунтованими,
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судові
витрати у даній справі покладаються на
відповідача, з вини якого спір було
доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 525, 526, 610, 611, 612 ЦК України, ст. 193
ГК України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 44, 49, 75,
82-85, Господарського процесуального
кодексу України; -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нестсервіс" (61052, м.
Харків, провулок Мало-Панасовський,
буд. 4/7; ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул.
Т.Шевченко/вул. Пушкінська, буд. 8/26; ) заборгованості у розмірі
1907805,93 грн.; судовий збір у розмірі 38156,12
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 10.02.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков