м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3617/14 08.04.14
За позовом Рівненське
навчально-виробниче підприємство
Українського товариства глухих
до СПД ОСОБА_1
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Яковюк О.А. (дов.
№ 65 від 25.03.14)
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з виникненням
заборгованості по несплаті коштів за
товарно-транспортними накладними в
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 11.03.2014 порушено провадження у
справі №910/3617/14 та призначено до
розгляду на 27.03.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 27.03.2014, надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
В судове засідання 27.03.2014 представник
відповідача не з'явився, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Розгляд справи відкладено на 08.04.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 08.04.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.
В судове засідання 08.04.2014 представник
відповідача повторно не з'явився,
причин не явки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи, був
належним чином повідомлений.
Ухвала суду від 27.03.2014 отримана
відповідачем 02.04.2014, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали та
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 04 8 (в матеріалах
справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа розглянута за
наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2010 між Рівненським
навчально-виробничим підприємством
Українського товариства глухих (далі -
позивач) та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1(далі - відповідач)
укладено договір купівлі-продажу
товару(далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
приймає, а покупець купує товари за
договірними цінами в кількості,
асортименті та строки узгоджені між
сторонами і вказані в
супроводжувальних накладних, що
додаються до кожної партії товарів і є
невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1. договору постачальник
приймає на себе зобов'язання по
постачанню покупцю асортименту
товарів, що зазначені в накладній.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що
приймання-передача товару по кількості
проводиться відповідно до
товарно-транспортної накладної в день
прийому-передачі товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до замовлення по
товарно-транспортних накладних № 109
від 22.02.2005 - 2020 грн., № 370 від 29.06.2005 - 575
грн., № 891 від 21.12.2005 - 2935 грн., № 396/2 від
08.07.2005 - 1090 грн., № 396 від 11.07.2005 - 2735 грн., №
153 від 28.03.2006 - 2920 грн., № 546 від 12.09.2006 - 2390
грн., № 202 від 23.03.2007 - 2480 грн., № 597 від
01.10.2007 - 4965 грн., № 690 від 07.11.2007 - 1900 грн., №
131 від 04.03.2008 - 2549 грн., № 503 від 13.08.2008 - 2200
грн., № 10 від 21.01.2010 - 5405 грн. позивачем
поставлено відповідачу меблів на суму
42839 грн. 00 коп. (сорок дві тисячі
вісімсот тридцять дев'ять грн. 00 коп.).

Як свідчать матеріали справи, позивач
належним чином виконав свої договірні
зобов'язання, що підтверджуються
вищезазначеними ТТН (копії в
матеріалах справи).

Суд враховує, що Закон України "Про
автомобільний транспорт" та Правила
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
наказом Мінтрансу України від 14.10.1997
№363, що зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 за №128/2568
визначають товарно-транспорту
накладну як обов"язковий документ, який
має оформлюватись при перевезенні
вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил
товарно-транспортна накладна є
основним документом на перевезення
вантажів та єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, а
також для розрахунків за перевезення
вантажу та обліку виконаної роботи.

Вказані ТТН позивач надав суду і суд їх
приймає у якості належних та
допустимих доказів виконання поставки
позивачем.

Відповідно до п. 2.3. договору покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
товар відповідно до цін зазначених в
накладних, рахунках-фактурах.

Згідно п. 4.1., п. 4.3. ціни встановлюються
за домовленістю сторін шляхом
переговорів, що відображається у
супроводжувальних
товарно-транспортних накладних, що
додаються до кожної партії товару.
Оплата вартості товару відбувається
протягом 3 діб з моменту його продажу і
не пізніше 2 місяців з дати
відвантаження кожної партії товарів.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем було повернуто позивачу
частину меблів: ордер № 2 від 14.04.2006 - 485
грн., ордер № 1 від 12.12.2007 - 420 грн., ордер
№ 1 від 17.12.2008 - 451 грн., ордер № 1 від
07.08.2008 - 2835 грн. Всього повернуто меблів
на суму 4191 грн. 00 коп. (чотири тисячі сто
дев'яносто одна грн. 00 коп.).

Оплату за отриману продукцію
відповідач здійснив частково, а саме на
суму 24000 грн. 00 коп. (двадцять чотири
тисячі грн. 00 коп.). Ордери: № 577 від
11.07.2008 6000 грн., № 672 від 18.08.2008 - 5000 грн., №
1031 від 12.12.2008 - 3000 грн., № 7 від 05.02.2009 - 4000
грн., № 370 від 28.05.2009 - 2000 грн., № 60 від
27.01.2011 - 2000 грн.. № 716 від 25.10.2011 - 1000 грн.. №
12 від 13.01.2012. Залишок несплаченої суми
складає 14648 грн. 00 коп.

Отже, всупереч домовленості між
сторонами відповідач розрахунок в
повному обсязі не провів і станом на
день розгляду справи сума
заборгованості по основному боргу
відповідача перед позивачем становить
14 648,00 грн.

03.10.2013 та 22.01.2014 позивач направив
відповідачу претензію про виплату
заборгованості за договором (копія
претензій в матеріалах справи).

Однак, станом на день розгляду справи
заборгованість відповідачем перед
позивачем не погашена.

Відмова в оплаті - є відмовою у
виконанні взятих на себе за договором
зобов'язань, а це порушення умов
договору і прав позивача на отримання
узгоджених сум зобов'язання, що
зумовило звернення останнього до суду
із вимогою про зобов'язання примусово
сплатити суми грошового зобов'язання.

Таким чином, у відповідача виникла
заборгованість перед відповідачем за
порушення заявки в частині оплати
отриманих послуг у розмірі 14 648,00 грн.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Спірні правовідносини, які виникли у
зв'язку з неналежним виконанням
договору поставки та поставкою
продукції неналежної якості, до їх
врегулювання застосовуються положення
ст. 265, 268, 269 ГК України, ст. 678 - 681 ЦК
України.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець
зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору
купівлі-продажу щодо кількості,
асортименту, якості, комплектності,
тари та (або) упаковки товару у строк,
встановлений договором або актами
цивільного законодавства, а якщо такий
строк не встановлений, - в розумний
строк після того, як порушення могло
бути виявлене відповідно до характеру
і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 14 648,00 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача основного боргу в сумі 14
648,00 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені прокуратурою та
позивачем вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати
судового збору, то відповідно до ст. 49
ГПК України, з відповідача в дохід
державного бюджету України стягуються
витрати по сплаті судового збору
пропорційно задоволеним позовним
вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Рівненського
навчально-виробничого підприємства
Українського товариства глухих
задовольнити повністю.

2. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (04128, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Рівненського
навчально-виробничого підприємства
Українського товариства глухих(33024, м.
Рівне, вул. Млинівська, буд. 29, ) 14 648(чотирнадцять тисяч
шістсот сорок вісім) грн. 00 коп.
основного боргу.

3. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (04128, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід
державного бюджету України 1 827(одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного
тексту рішення 14.04.2014