КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р. Справа№ 910/14744/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Кухар О.О.,

від відповідача -Гайдамащук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» б/д,
б/н

у справі № 910/14744/13

на рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014

за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк», м. Дніпропетровськ

до приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна», м. Київ

про стягнення 106 173грн.97коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 (суддя Капцова Т.П.)
відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ
"Приватбанк" про стягнення з ПрАТ "СК
"Провідна" 106173грн.97коп. страхового
відшкодування, за завдану майнову
шкоду пошкодженням автомобіля
"ФОЛЬЦВАГЕН Т5", що належить позивачу,
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталась 17.12.2012 з вини водія
автомобіля "ВАЗ 2101" і цивільно-правова
відповідальність якого застрахована
відповідачем. Суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог,
оскільки позивачем не надано доказів
звернення до відповідача з заявою про
виплату страхового відшкодування, що
свідчить про непорушення відповідачем
прав позивача.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просив його скасувати,
позовні вимоги задовольнити.
Посилаючись на Рішення
Конституційного Суду України від 9
липня 2002 року N 15-рп/2002, апелянт зазначає
про правомірність своїх вимог щодо
реалізації права вимоги потерпілої
особи шляхом подачі позову до суду без
попереднього звернення безпосередньо
до особи, відповідальної за завданий
збиток. Крім того, позивач вказує на
незадоволення судом першої інстанції
його клопотання про відкладення
розгляду справи (проте необхідно
зазначити, що таке клопотання надійшло
до суду поштою лише 25.02.2014, тобто після
винесення рішення у справі) та зазначає
про те, що у випадку його задоволення в
наступному засіданні сторонами було б
укладено мирову угоду, оскільки між
сторонами було досягнуто домовленість
про її укладення та в процесі розгляду
справи в суді першої інстанції
оголошувалась перерва для узгодження
умов мирової угоди.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просив залишити рішення
суду першої інстанції без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
вважає рішення господарського суду
обґрунтованим та зазначає про
непорушення прав позивача, оскільки
останній не звертався до відповідача з
заявою про виплату страхового
відшкодування.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів апеляційного
господарського суду враховує наступне.

17.12.2012р. в с.Киріївка по вул.Леніна
сталась дорожньо-транспортна пригода
за участю транспортного засобу "ВАЗ 2101",
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_4, та транспортного засобу "
ФОЛЬЦВАГЕН Т5", державний номер НОМЕР_2,
що належить позивачу, під керуванням
ОСОБА_5 Так, керуючи транспортним
засобом "ВАЗ 2101" водій ОСОБА_4 не
впорався з керуванням та допустив
зіткнення з автомобілем " ФОЛЬЦВАГЕН
Т5", який рухався по зустрічній смузі, що
призвело до пошкодження транспортних
засобів.

Постановою Бершадського районного
суду Вінницької області від 05.01.2013р. у
справі №126/204/13-п водія автомобіля
"ВАЗ 2101" ОСОБА_4 визнано винним у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Відповідно до Висновку експертного
автотоварознавчого дослідження №16 від
24.01.2013р., складеного судовим
експертом-автоварознавцем ОСОБА_6,
вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу " ФОЛЬЦВАГЕН Т5", державний номер
НОМЕР_2 склала 106173грн.97коп.

Як вбачається з матеріалів справи
станом на дату ДТП, цивільно-правова
відповідальність водія автомобіля "ВАЗ
2101" ОСОБА_4 за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок настання страхового випадку,
зокрема, пошкодження при ДТП,
застрахована відповідачем на підставі
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/7185180.

Посилаючись на п.22.1 ч.1 ст.22, ст. 27 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ст. 993 ЦК України, позивач
вказує, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу шкоду, завдану
винною особою та звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
106173грн.97коп. страхового відшкодування.

Як зазначалось вище господарський суд
першої інстанції відмовив в
задоволенні позовних вимог, оскільки
дійшов висновку, що позивачем не надано
доказів звернення до відповідача з
заявою про виплату страхового
відшкодування, що свідчить про не
порушення відповідачем прав позивача.

Проте, апеляційний господарський суд
не погоджується з таким висновком
місцевого господарського суду
враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч. 1 статті 1188
Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 22.1. ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002
кожна особа має право вільно обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі й судовий.
Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує
право вимоги до винної в ДТП особи та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування.
Відповідно до зазначеного Рішення
Конституційного Суду України позивач
може реалізувати своє право шляхом
подачі позову до суду.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Верховного Суду України від
28.08.2012 у справі №23/279.

Цивільно-правова відповідальність по
транспортному засобу "ВАЗ 2101", на момент
ДТП, була застрахована відповідачем, що
підтверджується Полісом №АВ/7185180.

Згідно вказаного полісу передбачено
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну третіх осіб, в сумі 50
000грн. та передбачена франшиза в
розмірі 510грн.

Як зазначалось вище пунктом 22.1 ст. 22
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" встановлено, що
при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

З огляду на викладене, у позивача є
право вимоги до відповідача як до
особи, відповідальної за заподіяний в
ДТП збиток в межах ліміту
відповідальності за вирахуванням
франшизи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що рішення
господарського суду міста Києва від
24.02.2014 у справі №910/14744/13 підлягає
частковому скасуванню. До стягнення з
відповідача підлягає сума страхового
відшкодування в межах ліміту
відповідальності та за мінусом
франшизи, тобто 49490грн. (50000грн.-510грн.).

Враховуючи, що позивач не скористався
своїм правом наданим ст. 35 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", а скористався правом
звернення до суду безпосередньо з
відповідним позовом, то судові витрати
в даному випадку покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 у справі № 910/14744/13
скасувати частково. Позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Провідна» (01032, м. Київ, б-р Шевченка,
37/122, ідентифікаційний код 23510137) на
користь публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, буд. 50,
ідентифікаційний код 14360570) страхове
відшкодування в сумі 49490 (сорок дев'ять
тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00коп.

3. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити господарському
суду міста Києва.

4. Повернути до господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/14744/13.

Головуючий суддя
О.Ф. Синиця

Судді
В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко