ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 922/4773/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого, Жукової
Л.В., Студенця В.І.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргупублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постанову та на
рішенняХарківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року
господарського суду Харківської
області від 27.01.2014 рокуу справі
господарського судуХарківської
області за
позовомпублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"дотовариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу"простягнення 1 292
337,76 грн.в засіданні взяли участь
представники:

- позивача:Єршова С.В.,-
відповідача:Басарт Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України")
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Котельні
лікарняного комплексу" (далі - ТОВ
"Котельні лікарняного комплексу") про
стягнення 1 071 626,09 грн. основного боргу,
88 540,02 грн. - пені, 105 015,09 грн. - 7% штрафу та
27 156,56 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо оплати поставленого
позивачем природного газу за договором
купівлі - продажу природного газу №
14/2596/11 від 30.09.2011 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 27.01.2014 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 1071626,09
грн. основного боргу, 17053,80 грн. - пені,
19700,46 грн. - штрафу, 26854,42 грн. - 3% річних,
22704,70 грн. - судового збору. В решті
позовних вимог в задоволенні позову
відмовлено. Відстрочено виконання
рішення суду до 27.05.2014 року.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року,
рішення господарського суду
Харківської області від 27.01.2014 року
залишено без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішення, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 27.01.2014 року
скасувати в частині відмови у
стягненні пені в сумі 71486,22 грн. та
штрафу в сумі 85314,63 грн. і прийняти нове
рішення, яким ці позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судами
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до прийняття незаконних
судових рішень.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 30.09.2011 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ
"Котельні лікарняного комплексу"
(покупець) був укладений договір №
14/2596/11 купівлі - продажу природного газу
(надалі - договір № 14/2596/11), відповідно
до умов якого, продавець зобов'язався
передати у власність покупцю у 4
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити газ
на умовах цього договору. Газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Згідно з п.6.1 та п. 6.2 договору № 14/2596/11,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору № 14/2596/11, у
разі невиконання покупцем умов пунктів
6.1, 6.2 цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та поставив відповідачу у період
жовтень-грудень 2012 року природний газ
на загальну суму 1 654 933,52 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2012 року, від 30.11.2012 року, від 31.12.2012
року.

Проте, відповідач, в порушення умов
договору, не оплатив вартість
отриманого природного газу у строки,
обумовлені у п.6.1 договору, у зв"язку з
чим суд на підставі приписів ст.ст. 525, 526
ЦК України задовольнив позовні вимоги
про стягнення 1 654 933,52 грн. основного
боргу і судові рішення в цій частині
позивачем не оскаржуються, а тому
підлягають залишенню без змін.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою,
позивач також просив суд на підставі
ст.ст. 549, 625 ЦК України та п.7.2 договору
стягнути з відповідача 27156,56 грн. 3%
річних, 88540,02 грн. пені та 105015,09 грн.
штрафу, які суди попередніх інстанцій
задовольнили частково, зменшивши їх
розмір на 80% та стягнувши пеню в сумі
17053,80 грн., штраф в сумі 19700,46 грн. та 27156,56
грн. 3% річних.

Касаційна скарга стосується лише
правомірності зменшення судами
попередніх інстанції розміру пені та
штрафу, згідно із ст.83 ГПК України. В
обґрунтування поданої касаційної
скарги скаржник зазначає, що при
розгляді даної справи суд дослідив
лише ступінь виконання зобов'язання
боржником, не виконавши при цьому
вимоги закону щодо оцінки майнового
стану сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та інших інтересів сторін,
які заслуговують на увагу, що призвело
до порушення ст. 551 ЦК України та ст. 233
ГК України.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що газ, який постачається
за укладеним договором,
використовується відповідачем
виключно для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями,
виробнича діяльність відповідача є
збитковою, у зв"язку із підвищенням
тарифів на газ та відсутністю
компенсації різниці між собівартості
та тарифами на теплову енергію, крім
того, наявна перед відповідачем велика
бюджетна заборгованість за послуги
теплопостачання.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що сплата, в даному випадку, пені та
штрафу у повному обсязі зачіпає не лише
майнові інтереси відповідача, а й інші
інтереси, зокрема, бюджетних установ та
інших суб'єктів господарювання, то
колегія суддів погоджується з
висновком попередніх судових
інстанцій щодо зменшення розміру пені
та штрафу на 80%.

Доводи скаржника про необґрунтоване
зменшення судами попередніх інстанцій
розміру пені та штрафу, що підлягають
стягненню за порушення строків оплати
за природний газ є такими, що не можуть
бути прийнятті до уваги колегією
суддів, оскільки судами попередніх
інстанцій, при вирішенні даного
питання було досліджено ступінь
виконання зобов'язання боржником,
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні та інші фактори, які
вплинули на можливість своєчасної
оплати відповідачем вартості
поставленого природного газу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що господарськими
судами дана правильна юридична оцінка
обставинам справи, тому висновки є
законними, обґрунтованими,
відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги їх не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 року та
рішення господарського суду
Харківської області від 27.01.2014 року у
справі №922/4773/13 залишити без змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець