ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.04.2014
Справа № 905/1035/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Демідової П.В.

При секретарі судового засідання
Самойловій К.Є.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до відповідача: Державного
підприємства "Донецька вугільна
енергетична компанія", м. Донецьк

про стягнення заборгованості за
кредитним договором про відкриття
кредитної лінії №15-93/19-24/12 від 27.06.2012р. в
розмірі 640 046 541,99 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: Павленко Л.М. за
довіреністю.

Від відповідача: Ніяка О.В. за
довіреністю.

Суд перебував в нарадчій кімнаті

10.04.2014р. з 10.50 год. по 10.55 год.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ
звернулось до господарського суду
Донецької області з позовом до
Державного підприємства "Донецька
вугільна енергетична компанія", м.
Донецьк про стягнення заборгованості
за кредитним договором про відкриття
кредитної лінії №15-93/19-24/12 від 27.06.2012р. в
розмірі 640 046 541,99 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
кредитним договором про відкриття
кредитної лінії №15-93/19-24/12 від 27.06.2012р. в
частині повернення кредитних коштів та
сплати відсотків за користування ними,
у зв'язку з чим нараховує до стягнення
штрафні санкції у вигляді пені та
штрафу, а також вимагає стягнути з
відповідача 3% річних за користування
чужими грошовими коштами та інфляційну
складову заборгованості.

Ухвалою суду від 19.02.2014р. за вказаним
позовом порушено провадження по справі
№ 905/1035/14.

Разом з позовом позивачем подано заяву
№19-3/13опр від 17.02.2014р. про його
забезпечення шляхом накладення арешту
на усі грошові кошти відповідача, що
містяться на усіх відкритих
відповідачем банківських рахунках в
усіх банківських установах
відповідача та все майно в межах суми 640
046 541,99грн.

Відповідно до ст.66 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) забезпечення позову
допускається, якщо невжиття заходів до
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду. За правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в п.1 постанови №16
від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.

Позивач обґрунтовує необхідність
застосування забезпечення позову
наявністю заборгованості, посилається
на те, що відповідач веде активну
господарську діяльність, проте
направляє свої грошові потоки в інші
банки. При цьому до матеріалів справи
не надано відповідних доказів
зазначеного.

Оскільки позивачем не підтверджено
належними та допустимими доказами
ймовірність припущення того, що майно,
яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення, що унеможливлює
вжиття таких заходів, заява щодо
забезпечення позову у справі №905/1035/14
шляхом накладання арешту на грошові
кошти та майно відповідача не підлягає
задоволенню, оскільки є необґрунтовано
заявленою.

За клопотанням відповідача розгляд
справи відкладався згідно зі ст. 77 ГПК
України.

В судовому засіданні 10.04.2013р.
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, відповідач
проти задоволення позову не заперечив
та посилався на фінансові труднощі,
проте доказів не надав.

Перед початком розгляду справи по суті
представників сторін було ознайомлено
з правами та обов'язками, передбаченими
ст.22 ГПК України. Судом, відповідно до
вимог ст.81-1 ГПК України, складено
протокол, який долучено до матеріалів
справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129
Конституції України, ст.ст.42,43 ГПК, ст.33
ГПК України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
За приписами ст.43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2012р. між Публічним акціонерним
товариством «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», (далі -
банк) та Державним підприємством
«Донецька вугільна енергетична
компанія» (далі - позичальник) був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії №15-93/19-24/12,
(далі - кредитний договір).

Відповідно до п.2.1 договору, банк
зобов'язується надати позичальнику
кредит шляхом відкриття
відновлювальної кредитної лінії у
сумі, яка не може перевищувати 450 000,00
грн. (ліміт кредитної лінії), на умовах,
встановлених цим договором (далі -
кредит або кредитна лінія), а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти,
встановлені договором.

Кінцевий термін повернення кредиту - не
пізніше 04.09.2013р. (п.2.2 в редакції
договору №15-93/199/13 від 26.06.2013р. про
внесення змін до кредитного договору).

Згідно з п.3.2 (в редакції договору про
внесення змін від 15.03.2013р.), проценти за
користування кредитом нараховуються
банком, виходячи зі встановленої
банком процентної ставки в розмірі 21,5%
річних, починаючи з дати першого
списання коштів з кредитного рахунку
по день повного погашення кредиту на
суму щоденного залишку заборгованості
за кредитом. Проценти, що нараховуються
на прострочену заборгованість за
кредитом після настання кінцевого
строку повернення кредиту, що вказаний
в п.2.2, сплачуються щоденно. Проценти, що
нараховані за останній календарний
місяць терміну дії кредиту, не
вважаються простроченими протягом
наступних 5 календарних днів після
закінченням цього терміну. З
урахуванням змін, внесених договором
№15-93/199/13 від 26.06.2013р., проценти
нараховані банком за період жовтень 2012
року - червень 2013 року та проценти, що
будуть нараховані за період липень 2013
року - серпень 2013 року, сплачуються
позичальником не пізніше 04.09.2013 р.

За умовами п.5.3 (в редакції договору про
внесення змін від 15.03.2013р.), за
несвоєчасну сплату сум кредиту та/або
процентів за користування кредитом,
та/або плати за кредит, та/або процентів
за неправомірне користування кредитом
позичальник сплачує пеню, яка
обчислюється щоденно за методом
«факт/факт» від суми простроченого
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діє в період прострочення. Крім того,
при порушенні позичальником п.2.2
кредитного договору, з моменту
встановлення факту такого порушення
встановлюється штраф в розмірі, що
розраховується по формулі (сума
заборгованості * 5%/365) за кожен день
місяця, в якому сталось порушення,
виходячи з фактичної заборгованості по
кредиту та сплачується до 5 числа
наступного місяця (п.3.4 кредитного
договору).

Відповідно до п.6.9 договору, всі зміни
та доповнення до договору вносяться за
згодою сторін у письмовій формі та є
невід'ємними частинами договору.

Згідно з п.п.6.1, 6.8 кредитний договір
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін і діє до повного
повернення позичальником отриманих
сум кредитних коштів, сплати у повному
обсязі процентів за користування ним
та повного виконання позичальником
будь-яких інших грошових зобов'язань,
прийнятих ним на себе згідно з умовами
цього договору.

Оцінивши договір, з якого виникли
цивільні права та обов'язки сторін, суд
дійшов висновку, що укладений між
сторонами правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором кредиту,
який підпадає під правове регулювання
норм §2 глави 71 Цивільного кодексу
України та ст. 345-346 Господарського
кодексу України (далі - ГК України).

Як вбачається зі змісту кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№15-93/19-24/12 від 27.06.2012р., сторонами
погоджено всі істотні умови
вищевказаного правочину. Оскільки
сторонами не надано доказів його
припинення або визнання у
встановленому порядку недійсним,
виходячи зі встановленої ст.204
Цивільного кодексу України презумпції
правомірності правочину, суд вважає
вищевказану угоду дійсною та
обов'язковою для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
ст.ст.525,526 ЦК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

У відповідності до ст. 617 ЦК України
Особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили. Проте, не вважається випадком
відсутність у боржника необхідних
коштів.

З урахуванням приписів наведених норм,
позивач на виконання умов кредитного
договору про відкриття кредитної лінії
№15-93/19-24/12 від 27.06.2012р. надав відповідачу
кредит в межах встановленого п.1.1
ліміту. Відповідач, в свою чергу, взяті
на себе зобов'язання належним чином не
виконував, кредитні кошти у визначені
договором порядку та строки не
повертав, проценти за користування
кредитом не сплачував.

Як зазначає позивач, станом на 17.02.2014р. у
відповідача наявна заборгованість за
кредитним договором про відкриття
кредитної лінії №15-93/19-24/12 від 27.06.2012р.,
яка складається з заборгованості за
кредитом в сумі 450 000 000,00 грн. та
заборгованості за відсотками в сумі 133
327 891,31 грн. На вимогу суду, позивачем до
матеріалів справи №905/9226/13 надані
документи первинного бухгалтерського
обліку (виписки з відповідних рахунків
другого класу Плану рахунків
бухгалтерського обліку банків
України), які відповідно до ст.ст.1, 9
Закону України „Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підтверджують наявність у відповідача
заборгованості у вищевказаних сумах.

Відповідно до ст.ст.611, 612 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
приступив до його виконання або не
виконав у строк, встановлений
договором або законом.

Особливості регулювання
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань у відносинах
суб'єктів господарювання визначаються
приписами статей 534, 549-552 ЦК України,
статей 229-234 ГК України та статей Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

У відповідності до приписів наведених
норм та умов п.5.3 кредитного договору,
позивачем за період з 05.09.2013р. по 16.02.2014р.
нараховано пеню за прострочку
повернення кредиту в сумі 26 445 205,48 грн.
та за період з 05.09.2013р. по 16.02.2014р.
нараховано пеню за порушення строків
сплати відсотків за користування
кредитом, нарахованих з 01.10.2012р. по
03.09.2013р. в сумі 5 260 083,23 грн.
Проаналізувавши надані позивачем
розрахунки пені, судом встановлено їх
арифметичну правильність. Разом з цим
позивачем невірно визначено початкову
дату виникнення прострочки виконання
відповідачем зобов'язання зі сплати
відсотків, нарахованих з 01.09.2013р. по
03.09.2013р., якою згідно з ч.7 п.3.2 кредитного
договору (в редакції договору про
внесення змін від 15.03.2013р.) (строк сплати
зазначених процентів 4.09.2013 р. + п'ять
днів) є 10.09.2013р.

З огляду на наведені обставини, вимоги
про стягнення пені підлягають
задоволенню в обґрунтованій частині, а
саме: пеня за прострочку повернення
кредиту в сумі 26 445 205,48 грн. та пеня за
порушення строків сплати відсотків за
користування кредитом в сумі 5 259 800,01
грн.

Разом з цим, позивачем на підставі п. 3.4
кредитного договору нараховано та
пред'явлено до стягнення штраф за
прострочку строку повернення кредиту в
сумі 10 171 232,87 грн.

Згідно з ч.ч.2-3 ст. 549 ЦК України, штрафом
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Виходячи з вищевикладеного,
кваліфікуючою ознакою пені, що
відрізняє її від штрафу, є визначений
законом порядок її нарахування - за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання. Отже, за своїм
змістом, передбачений п.3.4 кредитного
договору штраф є саме пенею, оскільки
нараховується за кожен день місяця в
сумі, що визначається за формулою «сума
заборгованості * 5%/365».

За приписами ст.61 Конституції України,
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд робить
висновок про неправомірність
одночасного застосування до
відповідача штрафних санкцій за
неналежне виконання зобов'язання з
повернення кредитних коштів в сумі 450 000
000,00 грн. у вигляді пені в сумі 26 445 205,48
грн. та штрафу в сумі 10 171 232,87 грн., який
за своєю природою фактично також є
пенею.

З огляду на наведені обставини, суд
відмовляє позивачу у задоволенні
позовних вимог про стягнення штрафу в
сумі 10 171 232,87 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З урахуванням приписів наведеної
норми, позивачем нараховано за період з
05.09.2013р. по 16.02.2014р. 3% річних за
прострочення повернення кредиту в сумі
6 102 739,73 грн. та 3% річних за прострочення
сплати відсотків за користування
кредитом, нарахованими за користування
кредитом, в сумі 1 488 452,82 грн. Крім того,
позивачем заявлено до стягнення
інфляційну складову заборгованості за
кредитом, нараховану з 05.09.2013р. по
16.02.2014р. в сумі 5 850 000,00 грн., та
інфляційну складову заборгованості за
відсотками, розраховану з 06.09.2014р. по
16.02.2014р., в сумі 1 400 936,55 грн.

Проаналізувавши надані позивачем
розрахунки 3% річних та інфляційної
складової, суд дійшов висновку про їх
арифметичну правильність та
відповідність закону, у зв'язку з чим
позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір покладається на сторін
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129
Конституції України, ст.ст. 525, 526, 534,
549-552, 611, 612, 629, §2 Глави 71 Цивільного
кодексу України, ст.ст.193, 229-234, 345-346
Господарського кодексу України, ст.1, 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ст.ст.1, 4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк", м. Київ до Державного
підприємства "Донецька вугільна
енергетична компанія", м. Донецьк про
стягнення заборгованості за кредитним
договором про відкриття кредитної
лінії №15-93/19-24/12 від 27.06.2012р. в розмірі 640
046 541,99 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Донецька вугільна енергетична
компанія" (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 63,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" (01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12,
) за кредитним договором про
відкриття кредитної лінії №15-93/19-24/12
від 27.06.2012р. заборгованість за кредитом
в сумі 450 000 000,00 грн., заборгованість за
відсотками в сумі 133 327 891,31 грн., пеню за
прострочку повернення кредиту в сумі 26
445 205,48 грн. та пеню за порушення строків
сплати відсотків за користування
кредитом в сумі 5 259 800,01 грн., 3% річних за
прострочення строку повернення
кредиту кредитом в сумі 6 102 739,73 грн. та 3%
річних за прострочення строку сплати
відсотків за користування кредитом в
сумі 1 488 452,82 грн., інфляційну складову
заборгованості за кредитом в сумі 5 850
000,00 грн., та інфляційну складову
заборгованості за відсотками в сумі 1 400
936,55 грн., судовий збір в сумі 71 918,62 грн.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В судовому засіданні 10.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну чистини
рішення. Повний текст рішення за
правилами ст.ст.84-85 ГПК України
підписано 15.04.2014р.

Суддя
П.В. Демідова