ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.04.2014р.
Справа №
905/844/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Керамет», ,
м.Донецьк

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер груп»,

, м.Донецьк

про стягнення 195340 грн. 66 коп.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

Згідно із ст.77 ГПК України в засіданні
суду

оголошувалась перерва з 08.04. по 22.04.2014р.

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Керамет», м.Донецьк, позивач,
звернувся до господарського суду з
позовною заявою до відповідача,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер груп»,
м.Донецьк, про стягнення грошових
коштів в сумі 195340,66 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором №КМУ-11/21 від 01.02.2011р. в
частині постачання товару на суму 184929,18
грн., а також щодо виконання зобов'язань
з компенсації позивачу витрат,
пов'язаних із охороною та
супроводженням вантажу.

19.02.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мастер груп",
м.Донецьк звернулось до господарського
суду Донецької області із зустрічною
позовною заявою до Приватного
акціонерного товариства "Керамет",
м.Донецьк про стягнення заборгованості
за поставлений товар в сумі 32244,13 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 20.02.2014р. зустрічну позовну
заяву та додані до неї документи
повернуто Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мастер груп",
м.Донецьк без розгляду на підставі
ст.ст.22, 60, п.6 ст.63, ст.86 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
від 12.03.2014р. позовні вимоги не визнав,
посилаючись на належне виконання ним
своїх зобов'язань з постачання товару
на суму 184929,18 грн. за договором №КМУ-11/21
від 01.02.2011р. перед позивачем. Одночасно,
в частині вимог про стягнення
заборгованості в сумі 10411,48 грн.
відповідач заперечує, посилаючись на
недоведеність вказаних позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509
Цивільного кодексу України, ст.174
Господарського кодексу України
виникають, зокрема, з договору.

01.02.2011р. між сторонами був підписаний
договір №КМУ-11/21, згідно з умовами
якого відповідач (постачальник)
зобов'язався поставити, а позивач
(покупець) прийняти та оплатити на
умовах, викладених у договорі, брухт та
відходи чорних металів згідно з
технічними вимогами, узгодженими в
договорі, відповідно до специфікацій
та доповнень.

Ціна товару за одиницю та по позиціях
вказана у специфікаціях. Ціна товару
приймається на умовах, викладених у
договорі та специфікаціях до нього.
Датою формування ціни на товар та її
зміни, є дата відвантаження, вказана у
залізничних документах або актах ф.19
(п.2.1 договору №КМУ-11/21 від 01.02.2011р.).

Згідно п.3.1 договору відповідач
постачає товар залізничними вагонами
та автомобільним транспортом на
умовах, викладених у договорі. При
доставці товару залізничним
транспортом постачання здійснюється
на умовах СРТ (ст. призначення), згідно
правил ІНКОТЕРМС-2000. Відповідач
зобов'язується поставити позивачу
товар та організувати його доставку на
адресу вантожоотримувача (п.3.2
договору). При доставці товару
автотранспортом поставка здійснюється
на умовах СРТ (цеха та склади
вантожоотримувача). Всі витрати по
доставці несе постачальник (п.3.3
договору).

Сторонами були підписані специфікації
до договору №КМУ-11/21 від 01.02.2011р.,
зокрема, специфікація №4/Д-копр від
05.04.2012р., згідно якої узгоджено
найменування продукції, технічні
вимоги, ціну, умови заповнення
залізничних накладних, додаткові
вимоги тощо.

Виходячи зі змісту позовної заяви,
12.04.2012р. на адресу позивача було
відвантажено вагон №65307506 із брухтом
виду 500 в кількості 66,60 тон згідно
залізничної накладної №45081973, у якій
вантажовідправником зазначено не ТОВ
«Мастер груп», а підприємство «Дімет».

При цьому, за твердженням позивача, про
зміну вантожовідправника та фактичну
приналежність брухту іншому власнику
свідчить також акт про походження від
12.04.2012р., посвідчення про безпеку від
12.04.2012р. та сертифікат якості №13, які
додані на цю партію товару в вагоні
№65307506 та в яких постачальником
(здавальником брухту) є ТОВ «Дімет».

По прибутті на станцію
Дніпродзержинськ вагон №65307506 було
розвантажено, товар прийнято за
фактичною вагою та видом, отже, за
думкою позивавач, вартість товару
(брухт виду 500 в кількості 2,00 тонн та
брухт виду 3 в кількості 64,7 тонн) з
вагону склала 184929,18 грн.

За таких обставин, позивач стверджує
про безпідставне перерахування на
користь відповідача грошових коштів в
сумі 184929,18 грн.

Відповідач у відзиві на позов від
12.03.2014р. проти даних позовних вимог
заперечує, посилаючись на ті обставини,
що саме він був постачальником товару у
вагоні №65307506 згідно залізничної
накладної №45081973, внаслідок чого
грошові кошти в сумі 1849292,18 грн. були
отримані від позивача на відповідній
правовій підставі.

Суд приймає до уваги вказані
заперечення відповідача та вважає
позов в цій частині вимог
неправомірним, таким, що підлягає
залишенню без задоволення, враховуючи
наступне:

Згідно із ст.129 Конституції України
однією з засад судочинства є
змагальність.

Відповідно до ст.ст.4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлений принцип господарського
судочинства, згідно з яким кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обгрунтування
своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного,
змагальність полягає в тому, що сторони
у процесуальній формі доводять перед
судом свою правоту, за допомогою
доказів переконують суд у правильності
своєї правової позиції.

Як вказувалось вище, позивачем
заявлені вимоги, зокрема, про стягнення
з відповідача грошових коштів в сумі
184929,18 грн.

При цьому, обгрунтовуючи дані позовні
вимоги позивач посилається на
безпідставне отримання цих коштів
відповідачем.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

За змістом положень ст.1212 Цивільного
кодексу України про зобов'язання у
зв'язку з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави цей
вид зобов'язань породжується наявністю
таких юридичних фактів: 1) особа набула
або зберегла у себе майно за рахунок
іншої особи; 2) правові підстави для
такого набуття (збереження) відсутні
або згодом відпали.

Як встановлено, заявляючи вимоги про
стягнення з відповідача грошових
коштів в сумі 184929,18 грн. позивач
посилається на ті обставини, що товар,
за який ним було перераховано
відповідачу ці кошти, був поставлений
не відповідачем, а ТОВ «Дімет».

Проте, відповідно до п.4.1 договору
КМУ-11/21 від 01.02.2011р. якість та кількість
відвантаженого товару, визначені при
відправленні, є попередніми та
уточнюються у приймально-сдавальних
актах форми №69, №19, складених
вантажовідправником та/або
представником покупця.

Згідно наданого до матеріалів справи
приймально-сдавального акту
№183-КМ00000945-Копр/Д від 30.04.1012р., який
підписаний сторонами, наявні відомості
про прийняття позивачем у період з
01.04.2012р. по 30.04.2012р. відповідно до
договору №КМУ-11/21 від 01.02.2011р. брухту та
відходів чорних металів у загальній
кількості 447,600 тн. Згідно вказаного
акту позивачем було отримано, зокрема,
12.04.2012р. у вагоні №65307506 по залізничній
квитанції №45081973 брухт чорних металів.

Відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р., який підписаний між сторонами
без будь-яких зауважень або заперечень,
за договором №КМУ-11/21 від 01.02.2011р.,
станом на 31.12.2012р. заборгованість
відповідача перед позивачем становить
32244,13 грн.

За змістом акту звірки взаємних
розрахунків за період з 01.01.2012р. по
0103.2014р., за договором №КМУ-11/21 від
01.02.2011ро., станом на 01.03.2014р.
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 10411,48 грн.

Крім цього, сторонами також було
складено реєстр залізничних накладних
та товаро-транспортних накладних за
квітень 2012р. за договором №КМУ-11/21 від
01.02.2011р., згідно якого також наявні
відомості щодо отримання позивачем
товару від відповідача за залізничною
квитанцією №45081973.

Таким чином, за висновками суду, надані
до матеріалів справи документи
спростовують твердження позивача щодо
безпідставного отримання відповідачем
грошових коштів в сумі 184929,18 грн.

При цьому посилання позивача на ті
обставини, що сторони не мають права
передавати третім особам права та/або
обов'язки за договором №КМУ-11/21 від
01.02.2011р., суд до уваги не приймає,
враховуючи, що згідно із ст.265
Господарського кодексу України
постачальником є сторона договору
поставки, яка зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар.
Одночасно, згідно ст.6 Статуту
залізниць України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№457 від 06.04.1998р., вантажовідправником є
зазначена у документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа, яка довіряє вантаж залізниці для
його перевезення. При цьому, діюче
законодавство України не передбачає
обов'язковості поєднання
постачальника та вантажовідправника в
одній юридичній чи фізичній особі
(тобто, вантожовідправник не
обов'язково має бути постачальником
товару).

Судом також прийнято до уваги той факт,
що всупереч вимог ст.ст.4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України позивачем до матеріалів справи
взагалі не додані первісні документи,
які б підтверджували перерахування
відповідачу грошових коштів в сумі
184929,18 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що
кошти, які позивач просить стягнути з
відповідача сплачено останньому у
зв'язку із постачанням товару за
договором №КМУ-11/21 від 01.02.2011р., то такі
кошти набуто за наявності правової
підстави, а тому не може бути стягнуто
відповідно до положень ст.1212
Цивільного кодексу України як
безпідставно набуті.

Як наслідок, позов в частині вимог до
відповідача про стягнення грошових
коштів в сумі 184929,18 грн. підлягає
залишенню без задоволення.

Позивачем також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача грошових
коштів в сумі 10411,48 грн.

Розглянувши вказані вимоги, судом
встановлено наступне:

Відповідно до п.7.7 договору №КМУ-11/21 від
01.02.2011р. в редакції додаткової угоди №6
від 23.03.2012р., витрати з транспортування
товару до станції призначення
(залізничний тариф) покладаються на
покупця. Постачальник компенсує
покупцю усі інші витрати, у тому числі
пов'язані з охороною та супроводженням
вантажу на шляху прямування.
Постачальник зобов'язаний
компенсувати зазначені витрати
впродовж 5 днів з моменту отримання
рахунку, шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно наданих до матеріалів справи
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №КМ-0000114 від 30.04.2012р., №КМ-0000171
від 31.05.2012р., №КМ-0000243 від 30.06.2012р.
позивачем були надані відповідачу за
договором №КМУ-11/21 від 01.02.2011рю. послуги
на суму 10411,48 грн.

Вказані акти підписані відповідачем
без будь-яких зауважень або заперечень.

Листом №КМ-13/12-473 від 05.07.2012р. позивачем
на адресу відповідача було направлено
акти та рахунки з вимогою про сплату
заборгованості в сумі 10411,48 грн.

За висновками суду, свої зобов`язання
щодо своєчасної та повної сплати
позивачу грошових коштів за договором
№КМУ-11/21 від 01.02.2011р. всупереч ст.526
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України
відповідач не виконав.

За таких обставин, виходячи з того, що
позов в частині стягнення
заборгованості в сумі 10411,48 грн.
доведений позивачем та обгрунтований
матеріалами справи, вказані позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу між
сторонами пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства «Керамет»,
м.Донецьк до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер груп»,
м.Донецьк про стягнення грошових
коштів в сумі 195340 грн. 66 коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мастер груп» (83048
м.Донецьк, вул.Челюскінців, буд.202А, к.57,
) на користь Приватного
акціонерного товариства «Керамет» (83003
м.Донецьк, вул.Калузька, 16-а, ) заборгованість в сумі 10411 грн. 48
коп., судовий збір в сумі 208 грн. 23 коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Керамет», м.Донецьк до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мастер
груп», м.Донецьк відмовити.

В судовому засіданні 22.04.2014р.
оголошено повний текст рішення.

Суддя
Г.В. Левшина