м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16379/13 24.03.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль"до1)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реал Істейт Бізнес
Груп" 2) Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 3) Торгівельної біржі "Київська
універсальна біржа" провизнання торгів
недійсними Суддя Бойко Р.В.

Представники сторін:

Від позивача:Майтапова В.Ю. Від
відповідача 1:не з'явився Від
відповідача 2:не з'явивсяВід
відповідача 3:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Реал Істейт Бізнес
Груп", Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4, Торгівельної біржі "Київська
універсальна біржа" про визнання
торгів недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
ході підготовки та проведення аукціону
(відкритих торгів) з реалізації майна
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в
рамках ліквідаційної процедури у
справі про банкрутство були допущені
численні порушення законодавства, а
також не було отримано згоди позивача
як заставодержателя майна на його
відчуження, у зв'язку з чим позивач
вказує на наявність підстав для
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, укладених за
результатами проведення аукціону.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.08.2013 р. порушено провадження
у справі №910/16379/13 та залучено до участі
у справі в якості відповідача 1
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Реал Істейт Бізнес
Груп", відповідача 2 Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_4, відповідача 3
Товарну біржу "Київська універсальна
біржа" розгляд справи призначено на
12.09.2013 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.09.2013 р. було накладено арешт
на нерухоме майно.

Розгляд справи неодноразово
відкладався.

Представник позивача в судове
засідання 24.03.2014 р. з'явилася, позовні
вимоги підтримала та просила
задовольнити позов в повному обсязі.

Представники відповідачів 1, 2 та 3 в
судове засідання на 24.03.2014 р. не
з'явились, про час та місце судового
розгляду повідомлені належним чином.

Належне повідомлення відповідачів 1 та
3 про час та місце розгляду справи
підтверджується відповідними
повідомленнями про вручення
рекомендованих поштових відправлень,
які долучені до матеріалів справи.

Місцезнаходження відповідача 1 за
адресою: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12,
та відповідача 3 за адресою: 0335, м. Київ,
вул. Кудряшова, 1, на які було
відправлено ухвали суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, інформацією з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, яка
міститься на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
адресою http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html та
вказано в позові.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
відміткою на зворотному боці ухвали, а
також конвертом та довідкою поштового
зв'язку, відповідно до якої конверт був
повернутий відправнику за закінченням
терміну зберігання.

Місцезнаходження відповідача 2 за
адресою: АДРЕСА_1, на яку було
відправлено ухвали суду,
підтверджується матеріалами справи та
вказано у позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачі 1, 2, 3 повідомлені про час
та місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідачі 1, 2 та 3 були
належним чином повідомлені, та з
урахуванням положень статті 75
Господарського процесуального кодексу
України щодо ненадання відповідачем 3
відзиву на позовну заяву, справа може
бути розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З метою забезпечення виконання умов
кредитних договорів №014/0054/74/67842 від
05.12.2006 р., №0140054/74/71987 від 22.03.2007 р.,
№014/0054/74/74969 від 22.03.2007 р., №014/0054/74/71981 від
22.03.2007 р., №014/0054/74/70510 від 16.02.2007 р.,
№014/0054/74/70518 від 16.02.2007 р., №014/0054/74/67685 від
28.11.2006 р., №014/0054/74/70519 від 16.02.2007 р. та
№014/0054/74/70888 від 22.02.2007 р. між Відкритим
акціонерним товариством "Райффайзен
Банк Аваль" (після зміни назви -
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль") (надалі - "ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль") та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - "ФОП
ОСОБА_4") було укладено, відповідно:

- договір іпотеки від 07.12.2006 р.,
предметом іпотеки якого є нежитлові
приміщення офісу, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 58,11
кв. м. та 63,9 кв. м.;

- договір про заставу цінних паперів за
№975 від 22.03.2007 р., предметом застави
якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості

608 960 штук, загальною номінальною
вартістю 608 960,00 грн., вартість яких
відповідає вартості загальної площі
котеджу на надає його власнику право на
отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_4
(адреса будівельного майданчика:
АДРЕСА_5);

- договір про заставу цінних паперів за
№974 від 22.03.2007 р., предметом застави
якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості

608 960 штук, загальною номінальною
вартістю 608 960,00 грн., вартість яких
відповідає вартості загальної площі
котеджу на надає його власнику право на
отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_6
(адреса будівельного майданчика:
АДРЕСА_5);

- договір поруки №014/0054/74/71981/1 від 22.03.2007
р. та договір про заставу цінних
паперів за №976 від 22.03.2007 р., предметом
застави якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_7 (адреса будівельного
майданчика: АДРЕСА_5);

- договір поруки №014/0054/74/70510/1 від 16.02.2007
р. та договір про заставу цінних
паперів за №652 від 19.02.2007 р., предметом
застави якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_8 (адреса будівельного
майданчика: АДРЕСА_5);

- договір поруки №014/0054/74/70518/1 від 16.02.2007
р. та договір про заставу цінних
паперів за №651 від 19.02.2007 р., предметом
застави якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук,
загальною номінальною вартістю 608 960,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_9 (адреса будівельного
майданчика: АДРЕСА_5);

- договір про заставу цінних паперів
від 29.11.2006 р., предметом застави якого є
облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№1 у кількості

697 984 штук, загальною номінальною
вартістю 697 984,00 грн., вартість яких
відповідає вартості загальної площі
котеджу на надає його власнику право на
отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_10
(адреса будівельного майданчика:
АДРЕСА_5);

- договір поруки №014/0054/74/70519/1 від 16.02.2007
р. та договір про заставу цінних
паперів за №650 від 19.02.2007 р., предметом
застави якого є облігації Товариства з
обмеженої відповідальністю "Чисте
місто" Випуск №1 у кількості 697 984 штук,
загальною номінальною вартістю 697 984,00
грн., вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_11 (адреса будівельного
майданчика: АДРЕСА_5);

- договір поруки №014/0054/70888/1 від 27.02.2007 р.
та договір про заставу цінних паперів
від 27.02.2007 р., предметом застави якого є
облігації Товариства з обмеженої
відповідальністю "Чисте місто" Випуск
№1 у кількості 697 984 штук, загальною
номінальною вартістю 697 984,00 грн.,
вартість яких відповідає вартості
загальної площі котеджу на надає його
власнику право на отримання котеджу за
адресою: АДРЕСА_12 (адреса будівельного
майданчика: АДРЕСА_5).

Рішеннями Київського районного суду в
м. Одесі від 07.06.2011 р. у справі

№5112/2-1914/2011, від 02.11.2011 р. у справі
№2-2207/2011, 29.02.2012 р. у справі №1512/2-188/11, від
28.04.2011 р. у справі №1512/2-2221/2011, від 30.11.2011
р. у справі №1512/2-167/11, від 02.02.2012 р. у
справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Одеської обласної
дирекції "Райффайзен Банк Аваль" до
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
від 28.04.2011 р. у справі №1512/2-2224/2011, від
08.09.2011 р. у справі №2-2271/2011, від 07.06.2011 р. у
справі №1512/2-2212/2011 було присуджено до
стягнення солідарно з позичальників за
кредитними договорами та ОСОБА_4 (як
поручителя) заборгованість по сплаті
кредиту, відсоткам, пені за
прострочення тіла кредиту та пені за
прострочення відсотків по кредиту.

Постановою господарського суду
Одеської області від 14.02.2012 р. у справі
№21/17-5170-2011 фізичну особу-підприємця
ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Хайла Миколу Володимировича.
Оголошення про зазначене рішення суду
було розміщено в газеті "Голос України"
№39 (5289) від 29.02.2012 р.

14.08.2012 р. в рамках здійснення
ліквідаційної процедури у справі про
банкрутство проведено аукціон з
продажу майна, що належить фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4.

За результатами проведення вказаного
аукціону між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 в особі
ліквідатора Хайла М.В. та переможцем
торгів - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес
Груп" (надалі - "ТОВ "Ріал Істейт Бізнес
Груп") були укладені відповідні
договори купівлі-продажу нежитлового
приміщення офісу першого поверху
загальною площею 63,90 кв. м.,
розташованого в приміщенні за адресою:
АДРЕСА_3; та котеджів АДРЕСА_4.

Спір у справі виник у зв'язку з
наявністю підстав, за твердженням
позивача, для визнання недійсними
укладених між відповідачами 1 та 2
договорів купівлі-продажу у зв'язку з
численними порушеннями законодавства
при проведенні торгів, а також
враховуючи, що спірне майно було
реалізовано без надання згоди ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" як
заставодержателя такого майна.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, тобто, дії осіб,
спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про
цінні папери та фондовий ринок" цінним
папером є документ установленої форми
з відповідними реквізитами, що
посвідчує грошове або інше майнове
право, визначає взаємовідносини
емітента цінного папера (особи, яка
видала цінний папір) і особи, що має
права на цінний папір, та передбачає
виконання зобов'язань за таким цінним
папером, а також можливість передачі
прав на цінний папір та прав за цінним
папером іншим особам.

Статтями 5 та 9 Закону України "Про
заставу" передбачено, що застава цінних
паперів може здійснюватись шляхом
передачі їх заставодержателю у
володіння.

На виконання частини 2 ст. 53 цього
Закону позивач уклав з відповідачем 2,
на ім'я якого було видано цінний папір,
вісім договорів застави, предметом
застави яких є цільові облігації
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чисте місто", які
надають власнику таких облігацій право
на отримання котеджів АДРЕСА_4.

Також, відповідач 2 уклав з позивачем
договір іпотеки від 07.12.2006 р.,
відповідно до якого виступив майновим
поручителем ОСОБА_2 за кредитним
договором №014/0054/74/67842 від 05.12.2006 р.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про
заставу" встановлено, що заставодавець
може відчужувати заставлене майно
тільки за згодою заставодержателя.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки

Згідно з ч. 3 статті 12 Закону України
"Про іпотеку" правочин щодо відчуження
іпотекодавцем переданого в іпотеку
майна або його передачі в наступну
іпотеку, спільну діяльність, лізинг,
оренду чи користування без згоди
іпотекодержателя є недійсним.

З аналізу наведених норм вбачається, що
відчуження майна, яке передано в
заставу та іпотеку можливе лише за
згодою іпотекодежателя та
заставодержателя.

Всупереч зазначеним вимогам ст. 17
Закону України "Про заставу" та ст. 12
Закону України "Про іпотеку", без згоди
іпотекодержателя та заставодержателя
було проведено відкриті торги з
продажу майна, яке було передано в
заставу та іпотеку позивачу.

Посилання відповідачів 1 та 2 на
постанову господарського суду
Одеської області від 14.02.2012 р. у справі
№21/17-5170-2011, якою фізичну
особу-підприємця ОСОБА_4 визнано
банкрутом та відкрито ліквідаційну
процедуру, а також скасовано обмеження
щодо розпорядження його майном, як на
доказ правомірності відчуження майна
без згоди позивача, судом відхиляються
з огляду на наступне.

По-перше, оскільки спірне майно було
відчужене в межах процедури
банкрутства, то спірні правовідносини
регулюються, в тому числі Законом
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" як
спеціальним. При цьому, дане положення
стосується процедури банкрутства, яка
відкрита на законній підставі.

Постановою Вищого господарського суду
України від 25.12.2012 р. у справі №21/17-5170-2011
скасовано постанову господарського
суду Одеської області від 14.02.2012 р.,
провадження у справі про банкрутство
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
припинене, як безпідставно порушене. З
мотивувальної частини зазначеної
постанови Вищого господарського суду
України вбачається, що та визнання
відповідача 2 банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури відбувалося з
порушеннями законодавства, що свідчить
про не легітимність такої процедури
від самого початку.

З огляду на зазначене, суд приходить до
висновку про відсутність пріоритету
застосування положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
до даних спірних правовідносин,
оскільки визнання банкрутом
відповідача 2 та відкриття
ліквідаційної процедури щодо нього
було незаконним, а тому не може
створювати правових наслідків у
вигляді встановлення окремого
правового регулювання відносин щодо
відчуження майна та погашення
заборгованості перед кредитором.

Відтак, оспорюванні договори були
укладені з порушенням вимог ст. 12
Закону України "Про іпотеку" та ст. 17
Закону України "Про заставу" (які
полягають в укладенні таких договорів
без згоди іпотекодержателя та
заставодержателя) та не відповідають
вимогам

ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, що
в свою чергу є підставою для визнання
їх недійсними.

По-друге, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами,
спірне майно було відчужено за
наслідками проведення торгів в рамках
процедури ліквідації відповідача 2 у
зв'язку з банкрутством останнього, яка
була порушена без дотримання законних
підстав.

Частинами 2 та 3 статті 30 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що ліквідатор забезпечує
через засоби масової інформації
оповіщення про порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна. Порядок продажу майна
банкрута, склад, умови та строки
придбання майна погоджуються з
комітетом кредиторів. У разі
надходження двох і більше пропозицій
щодо придбання майна банкрута
ліквідатор проводить конкурс (аукціон).
Порядок проведення конкурсу (аукціону)
визначається згідно із Законом України
"Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Враховуючи, що спірне майно було
реалізоване саме на аукціоні, то
порядок його проведення повинен
визначатися Законом України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)".

Статтею 15 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)"
передбачено, що інформація про назву
об'єкта приватизації, його
місцезнаходження; обсяг та основну
номенклатуру продукції (робіт, послуг),
у тому числі експортної; кількість та
склад робочих місць; баланс активів і
пасивів, рентабельність за останні три
роки; відомості про будівлі (споруди,
приміщення) та земельну ділянку, на
якій розташований об'єкт, умови
користування ними; обсяги викидів та
скидів забруднюючих речовин у
навколишнє природне середовище,
утворення і розміщення відходів, стан
земельної ділянки, стан
природоохоронного обладнання та
споруд, сплату екологічних зборів та
платежів (у разі їх наявності), інші
екологічні відомості; початкову ціну,
умови продажу та експлуатації об'єкта;
суму грошових коштів, що має вноситися
покупцями, у розмірі 10 відсотків
початкової ціни об'єкта; назву банку,
адресу та номер рахунку, відкритого для
розрахунків за придбані об'єкти
приватизації; кінцевий термін
прийняття заяви на участь в аукціоні,
конкурсі; час та місце особистого
ознайомлення з об'єктом; час та місце
проведення аукціону, конкурсу; адресу,
номер телефону, час роботи служби по
організації аукціону, конкурсу;
публікується не пізніш як за 20
календарних днів до дати проведення
аукціону, конкурсу в офіційних
друкованих виданнях державних органів
приватизації, місцевих друкованих
виданнях та інших виданнях, визначених
органами приватизації.

Позивач вказує на недотримання вимог
законодавства щодо повідомлення його,
як кредитора, про проведення аукціону.

Відповідачами згідно ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України не надано суду жодних доказів
на підтвердження виконання зазначеної
вимоги Закону.

Оскільки відповідачем 3 під час
проведення торгів було порушено вимоги
ст. 15 Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)" та ст. 30 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
шляхом неналежного повідомлення
позивача про час, місце проведення
торгів та іншу визначену
законодавством інформацію, що
унеможливило участь ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" у торгах та позбавило його
можливості задовольнити свої вимоги за
забезпеченими кредитними договорами,
то наведене свідчить про
невідповідність оспорюваних договорів
вимогам ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного
кодексу України.

Посилання відповідача 2 на постанову
Верховного Суду України від 26.06.2013 р. у
справі №6-58цс13, відповідно до якої
розгляд вимог позивача про визнання
недійсними договорів, укладених
внаслідок проведення торгів у рамках
ліквідаційної процедури повинен
здійснюватись в порядку ст. 388
Цивільного кодексу України, суд вважає
безпідставними, оскільки відповідно до
ст. 388 цього Кодексу лише власник має
право витребовувати майно придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати.

В даному випадку, ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" в силу положень ст. 9 Закону
України "Про заставу" та ст. 9 Закону
України "Про іпотеку" не є власником
спірного майна, а лише наділене правом
володіння та користування майном, що
передане йому в заставу та іпотеку, а
відтак, позбавлене можливості
звернутися за захистом своїх порушених
прав в порядку статті 388 Цивільного
кодексу України.

По-третє, відповідно до статті 1
Протоколу 1 до Європейської конвенції з
прав людини кожна фізична та юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном.

Стаття 1 Протоколу 1 забороняє
невиправдане втручання у володіння
майном.

Зазначена стаття гарантує кожному
право звернутися за захистом свого
порушеного права володіння до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх
рішеннях у справах "Мелахер та інші
проти Австрії" від 19.12.1998 р. "Бурдов
проти Росії" від 07.05.2002 р., "Прессос
Компанія Нав"єра С.А." та інші проти
Бельгії" від 28.10.1995 р., "Пайн Велі
Девелопмент Лтд." та інші проти
Ірладнії" від 23.10.1991 р. визначив, що під
поняттям "майно" розуміється не лише
майно, яке належить особі на праві
власності згідно законодавства країни,
в якій виник спір, а також під даним
поняттям можуть бути прибутки, що
випливають з власності, кошти, належні
заявникам на підставі судових рішень,
"активи", які можуть виникнути,
"правомірні очікування"/"законні
сподівання" особи.

Отже, з системного аналізу статті 1
Протоколу 1 та зазначених рішень
Європейського суду з прав людини
вбачається, що за захистом свого права
мирно володіти майном, особа може
звернутися до суду не лише, якщо
порушується її право власності щодо
рухомої чи нерухомої речі, а й права на
майно, яке може в майбутньому
відповідно до національного
законодавства перейти у власність до
особи і є всі підстави у такої особи
("правомірні очікування") вважати, що
таке майно буде у її володінні.

В силу частини третьої статті 4
Господарського процесуального кодексу
України, статті 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" загальні судові рішення та
зміст самої Конвенції про захист прав
та свобод людини є пріоритетним
джерелом права для національного суду.

У позивача на підставі ст. 590 Цивільного
кодексу України, ст. 20 Закону України
"Про заставу" та ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" були всі підстави для
"правомірного очікування", що у випадку
невиконання забезпечених ФОП ОСОБА_4
зобов'язань за кредитними договорами
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" зможе
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на передане йому
відповідачем 2 майно у заставу та
іпотеку,

Відчуження такого майна на торгах в
рамках незаконно порушеної процедури
банкрутства відповідача 2 порушує
"правомірні очікування" ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" щодо задоволення
забезпечених таким майном вимог, а
відтак порушує його право на мирне
володіння майном в розумінні статті 1
Протоколу 1.

Таким чином, оспорювані договори
суперечать статті 1 Протоколу 1
Європейської конвенції з прав людини.

Щодо першої та другої вимоги позивача
про визнання недійсними відкритих
торгів та протоколу торгової біржі
"Київська універсальна біржа" від 14.08.2012
р., то суд зазначає наступне.

Під час проведення прилюдних торгів
продавець та учасники торгів у
встановленому законом порядку певними
діями (ціновими пропозиціями)
визначають переможця торгів та ціну
продажу майна, в результаті чого
переможець торгів набуває право на
придбання об'єкту. Результатом
проведення прилюдних торгів є
визначення покупця - переможця
аукціону та завершення процедури
торгів шляхом підписання протоколу
ліцитатором та покупцем, який одержав
право на придбання об'єкта. Факт
затвердження протоколу торгів має
юридичне значення в аспекті виникнення
підстав для подальшої сплати коштів за
придбане майно та видачі покупцеві
свідоцтва про придбання майна.

Тобто, аукціон (прилюдні торги) за своєю
правовою природою є багатостороннім
правочином, оскільки в ньому мають
місце всі елементи, притаманні
правочину, та може бути визнаний
недійсним на підставі норм цивільного
законодавства про недійсність
правочинів.

Аналогічний висновок міститься в
постанові Верховного Суду України від
24.10.2012 р. №6-116цс12.

Отже, законодавством не вимагається
додатково укладати договори щодо
відчуження майна, яке було реалізоване
на торгах. У разі не укладення таких
договорів право на придбання майна
переходить до переможця торгів шляхом
підписання протоколу, яким
оформлюються торги, ліцитатором та
покупцем.

В той же час, укладення договору щодо
відчуження майна за результатами
проведення торгів тягне за собою
виникнення прав та обов'язків між
сторонами такого договору, а сам факт
проведення торгів та підписання
протоколу не створює правових
наслідків щодо майна, реалізованого на
аукціоні (торгах).

За результатами проведених торгів,
оформлених протоколом від 14.08.2012 р., між
ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Реал Істейт Бізнес
Груп" було укладено договори
купівлі-продажу спірного майна,
відповідно до яких відповідач 1 набув
право власності на майно, яке було
реалізоване на торгах та є предметом
застави та іпотеки у позивача.
Водночас, сам факт проведення торгів та
оформлення їх протоколом не тягне за
собою правових наслідків у вигляді
набуття, зміни та припинення прав та
обов'язків щодо реалізованого майна.

За таких обставин, правочинами, які
порушують права та інтереси позивача
шляхом відчуження майна, на яке позивач
може звернути стягнення для
задоволення своїх майнових вимог за
наведеними кредитними договорами, є
саме договори купівлі-продажу,
укладені між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Реал
Істейт Бізнес Груп", за наслідком
проведених торгів, оформлених
протоколом від 14.08.2012 р. Відтак, самі
торги, оформлені протоколом від 14.08.2012
р., не є правочином, що виключає
можливість визнання його недійсним.

Таким чином, спірні договори були
укладені з недотриманням вимог статті 1
Протоколу 1 до Європейської конвенції з
прав людини, ст. 12 Закону України "Про
іпотеку", ст. 17 Закону України "Про
заставу", ст. 15 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" та ст.
30 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», чим порушено
права ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як
іпотекодержателя/заставодержателя
відповідача 2, а тому дані договори
підлягають визнанню недійсними на
підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного
кодексу України.

Керуючись наведеним, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
майна, а саме: нежитлового приміщення
офісу першого поверху загальною площею
63,90 кв. м., розташованого в приміщенні за
адресою: АДРЕСА_3; та котеджів АДРЕСА_4,
які були укладені за наслідками
проведених торгів, оформлених
протоколом від 14.02.2012 р.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідачами заяви про застосування
судом строку позовної давності ні усно,
ні письмово не подано, а тому правові
підстави для застосування судом
положень статті 267 Цивільного кодексу
України відсутні.

У відповідності до ч. 2 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Оскільки судом встановлено, що
підставами для задоволення позову та
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними стали порушення
законодавства саме з боку відповідача 3
як спеціалізованої організації, що
проводила торги, та відповідача 2 в
особі ліквідатора Хайла Миколи
Володимировича, який уклав договори
купівлі-продажу майна, яке є предметом
застави та іпотеки, які суд визнав
недійсними, тому витрати по сплаті
судового збору (в тому числу у розмірі 1
720,50 грн. за розгляд заяви про
забезпечення позову) покладаються на
відповідачів 2 та 3 пропорційно
розмірам задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Раффайзен Банк Аваль"
задовольнити частково.

2. Визнати недійсними договори
купівлі-продажу, укладені між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 в особі
ліквідатора Хайла Миколи
Володимировича та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Ріал
Істейт Бізнес Групп":

- будівлі під номером АДРЕСА_4,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2271;

- будівлі під номером АДРЕСА_7,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2276;

- будівлі під номером АДРЕСА_8,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2261;

- будівлі під номером АДРЕСА_9,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2256;

- будівлі під номером АДРЕСА_10,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2246;

- будівлі під номером АДРЕСА_11,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2251;

- будівлі під номером АДРЕСА_12,
посвідчений 16.08.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2266;

- будівлі під номером АДРЕСА_6,
посвідчений 18.09.2012 р. ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за №2593;

- нежитлового приміщення загальною
площею 63,9 кв.м., що розташоване в
будинку по АДРЕСА_3, посвідчений 16.08.2012
р. ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, та зареєстрований в реєстрі за
№2231.

3. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товарної біржі "Київська
універсальна біржа" (03035, м. Київ, вул.
Кудряшова, 1, ідентифікаційний код 02030198)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011,
м. Київ, вул. Лєскова, 9,
ідентифікаційний код 14305909) судовий
збір у розмірі 1 392 (одна тисяча триста
дев'яносто дві) грн. 75 коп. Видати наказ.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9,
ідентифікаційний код 14305909) судовий
збір у розмірі 1 392 (одна тисяча триста
дев'яносто дві) грн. 75 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 28.03.2014 р.

Суддя
Р.В.
Бойко