м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/5472/14 17.04.14

За позовом Державного підприємства
«Київський броненосний завод»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сканер-Центр»

Про стягнення 8 066,56 грн.

Суддя Сівакова
В.В.

Представники сторін:

від позивача Костяний О.Ю. - по дов.
№ 057/76 від 20.01.2014

від відповідача Очеретюк О.О. - по
дов. № б/н від 01.01.2012

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Державного
підприємства «Київський броненосний
завод» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сканер-Центр» про
стягнення 8 066,56 грн. основного боргу,
який виник внаслідок неналежного
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору
відповідального зберігання № 050213-1 від
05.02.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/5472/14 та призначено справу до
розгляду на 15.04.2014.

В судовому засіданні 15.04.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 17.04.2014.

Відповідач у поданому 16.04.2014 до відділу
діловодства відзиві проти позову
заперечує посилаючись на те, що уклавши
договір зберігання і прийнявши речі
від відповідача позивач не виконував
своїх зобов'язань за договором, речі не
зберігав, послуги не надавав. Доказів
надання послуг позивачем не подано.

В судовому засіданні 17.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

05.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сканер-Центр»
(поклажодавець) та Державним
підприємством «Київський броненосний
завод» (зберігач) було укладено договір
відповідального зберігання № 050213-1
(далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
поклажодавець передає, а зберігач
приймає на тимчасове відповідальне
зберігання речі, визначені в додатку №
1 до цього договору.

За умовами пунктів 2.1. та 2.2. договору
поклажодавець зобов'язаний передати, а
зберігач зобов'язаний прпийняти речі
по акту приймання-передачі на
відповідальне зберігання за адресою: м.
Київ, вул. Бориспільська, 34-а.

На підставі акту приймання-передачі
від 05.02.2013 поклажодавець передав, а
зберігач прийняв на відповідальне
зберігання речі у кількості 11
(одинадцять) найменувань, перелік який
наведений в цьому акті та відповідає
переліку в додатку № 1 до договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідач в порушення умов
договору не було у повному обсязі
сплачено вартість наданих у період з
березня по червень 2013 року послуг
зберігання речей, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 8 066,56 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

У відповідності до статті 936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Стаття 628 Цивільного кодексу України
встановлює, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є не обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 938 Цивільного кодексу
України встановлює, що зберігач
зобов'язаний зберігати річ протягом
строку, встановленого у договорі
зберігання.

Згідно п. 5.1. договору строк його дії
встановлений сторонами до 01.07.2013.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість
послуг по відповідальному зберіганню
речей складає 2 016,64 грн. за місяць.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що за
надані послуги поклажодавець сплачує
грошові кошти на розрахунковий рахунок
зберігача до 15 числа місяця, що слідує
за місцем в якому надавались послуги
відповідального зберігання.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 2.1. поклажодавець
зобов'язаний своєчасно оплачувати
послуги, надані за умовами цього
договору.

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасної сплати позивачу послуг
зберігання за період з березня по
червень 2013 року в повному обсязі, в
результаті чого виникла
заборгованість, яка за обґрунтованими
розрахунками позивача складає 8 066,56
грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача 8 066,56 грн.
боргу обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Посилання відповідача на те, що
позивачем послуги зберігання не
надавались документально не
підтверджуються, оскільки
відповідачем не подано жодного доказу
того, що відповідач звертався до
позивача з приводу якості наданих
послуг зберігання речей. Також
відповідачем не подано доказів того, що
він звертався до позивача з вимогою
повернути речі, які на його думку
зберігались не належним чином.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Державного підприємства
«Київський броненосний завод»
обґрунтовані та підлягають
задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст.82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сканер-Центр» (м.
Київ, вул. Крайня, 1, ) на
користь Державного підприємства
«Київський броненосний завод» (м. Київ,
вул. Бориспільська, 34-а, )
8 066 (вісім тисяч шістдесят шість) грн. 56
коп. основного боргу, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 23.04.2014.

СуддяВ.В. Сівакова