ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

14.04.2014р.
№
20/241пд

Господарський суд Донецької області у
складі судді Кротінової О.В. у
відкритому судовому засіданні
розглянув заяву Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Донецькобленерго", м.Горлівка
Донецької області, №52юр-1014/14 від
26.03.2014р. про визнання наказів
господарського суду такими, що не
підлягають виконанню по справі №20/241пд
за позовом Державного підприємства
«Регіональні електричні мережі»,
м.Вишгород Вишгородського району
Київської області,

до відповідача, Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго», м.Горлівка
Донецької області,

про визнання угоди недійсною,

за участю представників сторін:

від стягувача (позивача): не з'явився;

від заявника (відповідача): Орехов В.В.-
за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство
"Регіональні електричні мережі",
м.Вишгород Вишгородського району
Київської області, звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача, Відкритого
акціонерного товариства
"Донецькобленерго", м.Горлівка
Донецької області, про визнання угоди
про реструктуризацію та порядок
погашення заборгованості за передачу
електроенергії, належної ДП
"Укренерговугілля", мережами ВАТ
"Донецькобленерго" №101 від 27.07.2007р.
недійсною.

Дана позовна заява прийнята судом до
розгляду, порушено провадження по
справі №20/241пд, про що винесено
відповідну ухвалу.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 30.11.2010р. по справі
№20/241пд (повний текст складено 06.12.2010р.),
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 02.03.2011р.,
позовні вимоги Державного
підприємства "Регіональні електричні
мережі" до Відкритого акціонерного
товариства "Донецькобленерго"
задоволені, а саме: угоду про
реструктуризацію та порядок погашення
заборгованості за передачу
електроенергії, належної ДП
"Укренерговугілля", мережами ВАТ
"Донецькобленерго" №101 від 27.07.2007р.
визнано недійсною з моменту укладення,
а також з відповідача на користь
позивача стягнуто 85,00грн. суми
державного мита та 236,00 грн. суми витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Додатковим рішенням господарського
суду Донецької області від 22.03.2011р. по
справі №20/241пд постановлено судові
витрати за проведення судової
експертизи покласти на відповідача в
порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України та
стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Донецькобленерго" на
користь Державного підприємства
"Регіональні електричні мережі" 79800,00
грн. за проведення судової експертизи
по справі №20/241пд.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.05.2011р. у справі №20/241пд
означене рішення суду першої інстанції
від 30.11.2010р. та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
02.03.2011р. залишено без змін.

03.06.2011р. на виконання зазначених
судових рішень, що набули законної сили
18.05.2011р., видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 03.03.2014р. у справі №20/241пд
замінено сторону (відповідача -
боржника) у справі №20/241пд з Відкритого
акціонерного товариства
«Донецькобленерго» () на
Публічне акціонерне товариство «ДТЕК
Донецькобленерго» ().

31.03.2014р. Публічне акціонерне товариство
«ДТЕК Донецькобленерго», м.Горлівка
Донецької області, звернулось із
заявою №52юр-1014/14 від 26.03.2014р. про
визнання наказу господарського суду
Донецької області по справі №20/241пд від
03.06.2011р. про стягнення на користь
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» 85,00грн. державного
мита, 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та наказу
господарського суду Донецької області
по справі №20/241пд від 03.06.2011р. про
стягнення на користь Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» 79 800,00 грн. витрат за проведення
судової експертизи такими, що не
підлягають виконанню повністю.

Ухвалою суду від 02.04.2014р. у справі
№20/241пд прийнято до провадження заяву
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго» №52юр-1014/14 від
26.03.2014р. про визнання наказів
господарського суду по справі №20/241пд
такими, що не підлягають виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог
заявник посилається на виконання
наведених виконавчих документів,
внаслідок здійснення зарахування
зустрічних однорідних вимог.

На підтвердження викладених доводів
суду представлено заявником
(боржником) копії: заяви №52юр-6356/13 від
16.07.2013р. в порядку ст.601 Цивільного
кодексу України, ст.ст.202,203
Господарського кодексу України, опису
вкладення до цінного листа №34316350,
фіскального чеку №8661 від 20.03.2014р.,
постанови Донецького апеляційного
господарського суду від 04.06.2013р. по
справі №20/92, опису вкладення до цінного
листа №33481250, фіскального чеку №9722 від
27.03.2014р.

Нормативним обґрунтуванням визначено
ст.117 Господарського процесуального
кодексу України, ст.202, ч.3 ст.203
Господарського кодексу України,
ст.ст.599, 601 Цивільного кодексу України.

11.04.2014р. через канцелярію суду
стягувачем (позивачем) надано
клопотання №б/н від 10.04.2014р. про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з необхідністю надання до суду
витребуваних матеріалів та
неможливістю направити представника,
яке судом задоволено.

11.04.2014р. судом подано телеграму від
11.04.2014р. на адресу Державного
підприємства «Регіональні електричні
мережі» та доведено до відома, що
розгляд заяви ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» про визнання
наказів господарського суду Донецької
області такими, що не підлягають
виконанню по справі №20/241пд
відбудеться 14.04.2014р. о 10 год. 40 хвил.
(каб.221).

В судових засіданнях представник
заявника (відповідача) підтвердив
правову позицію викладену у
представленій суду заяві та наполягав
на її задоволені.

Представник позивача (стягувача) не
з'явився, причини неявки не повідомив,
витребувані судом документи не надав.

Дослідивши надані матеріали та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, що наведена заява Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за наказом.

Частиною 4 ст.117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
ухвалою вносить виправлення до наказу,
а у разі якщо його було видано
помилково або якщо обов'язок боржника
відсутній повністю або частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин,
господарський суд визнає таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково.

З огляду на приписи процесуального
законодавства, наведений перелік
підстав є вичерпним.

Суд оцінює докази відповідно до ст.43
Господарського процесуального кодексу
України за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
матеріалів справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Одночасно, ч.2 ст.601 Цивільного кодексу
України передбачена можливість заліку
зустрічних вимог за заявою однієї із
сторін.

Дані приписи матеріального права
кореспондуються з положеннями ст.ст.202,
203 Господарського кодексу України.

У якості обставин, що зумовлюють, за
висновками заявника, необхідність у
визнанні наказів від 03.06.2011р. про
примусове виконання рішення
господарського суду Донецької області
від 30.11.2010р. та додаткового рішення
цього суду від 22.03.2011р. по справі №20/241пд
таким, що не підлягає виконанню, є
здійснення заліку зустрічних
однорідних вимог на суму у загальному
розмірі 80 121,00 грн. заявою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» №52юр-6356/13 від
16.07.2013р.

Як вбачається із правової суті
зарахування, у розумінні наведених
вище норм чинного законодавства
України, - це односторонній правочин,
який вчиняється шляхом заяви однієї
сторони зобов'язання, юридичним
наслідком чого є припинення двох
зобов'язань у відповідних частках або
повністю між двома їх сторонами. Тобто,
припиняється зобов'язання боржника -
суб'єкта, що зробив заяву про
зарахування та припиняється
зобов'язання боржника - суб'єкта, на
адресу якого зроблена заява про
зарахування.

Таким чином, для припинення
зобов'язання достатньо волевиявлення
однієї сторони, проте, законом
передбачена форма такого
волевиявлення - воно повинно відбутися
у формі заяви.

Відповідно до ч.5 ст.202 Цивільного
кодексу України до правовідносин, які
виникли з односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину. Частина 4
ст.203 Цивільного кодексу України
передбачає, що правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Згідно п.1
ст.208 Цивільного кодексу України
правочин між юридичними особами
вчиняються у письмовій формі.

Заяву про зарахування як односторонній
правочин слід вважати зробленою і
такою, що тягне відповідні
цивільно-правові наслідки в момент
вручення однією стороною іншій
відповідного письмового повідомлення
(заяви тощо), в момент отримання від
підприємства зв'язку кореспонденції,
що містить письмове волевиявлення на
припинення зустрічних вимог
зарахуванням. Обидва зобов'язання (борг
заявника перед адресатом і борг
адресата перед заявником) слід вважати
припиненими в момент здійснення заяви
про зарахування (аналогічна позиція
міститься у постанові Вищого
господарського суду Україні по справі
№15/187-07 (33/204-06)).

Матеріали справи містять заяву
№52юр-6356/13 від 16.07.2013р. У підтвердження
її відправлення позивачу на дату
подання заяви у порядку ст.117
Господарського процесуального кодексу
України суду представлено копію опису
вкладення до цінного листа №34316350 та
фіскального чеку №8661 від 20.03.2014р.
(оригінали даних документів наявні у
матеріалах справи а.с.189-190).

З відомостей, що містить означений опис
вкладення вбачається, що вказана заява
направлена на адресу: «Державне
підприємство «Регіональні електричні
мережі», 07300, Київської області,
Вишгородський район, м.Вишгород, ПАТ
«УКРГІДРОЕНЕРГО»».

Як свідчить зміст довідки АБ №536113 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України та
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 29.01.2013р. це є
адресою позивача.

З огляду на таке, станом на дату подачі
заяви про визнання наказів такими, що
не підлягають виконанню, заява про
зарахування зустрічних вимог
направлена та повідомлено позивача про
намір здійснення припинення існуючого
зобов'язання у наведеній спосіб.

Отже, дане розцінюється судом як
належне вчинення заліку зустрічних
однорідних вимог у розумінні
перелічених норм чинного
законодавства.

Зі змісту п.22 листа Вищого
господарського суду України №01-08/163 від
12.03.2009р. «Про деякі питання, порушені у
відповідних записках про роботу
господарських судів України у другому
півріччі 2008 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України» слідує, що, як було вже
зазначено вище, відповідно до статті 601
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням, зокрема, зустрічних
однорідних вимог; таке зарахування
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

За змістом наведеної норми згоди іншої
сторони у зобов'язанні із зарахуванням
вимог не вимагається.

Припинення зобов'язання зарахуванням
означає відсутність предмета спору за
умови, якщо між сторонами не залишилось
спірних (неврегульованих) питань;
наприклад, якщо позивач заперечує
існування своєї заборгованості перед
відповідачем, у господарського суду
немає підстав для висновку про
відсутність предмета спору.

Також суд зазначає позицію Вищого
господарського суду України, викладену
в листі №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі
питання практики застосування норм
Цивільного та Господарського кодексів
України», а саме:

«Згідно з частиною третьою статті 203 ГК
України господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони. Аналогічні правила містить і
стаття 601 ЦК України.

Отже, заява однієї сторони про
зарахування зустрічної однорідної
вимоги є одностороннім правочином,
який має наслідком припинення
зобов'язань. Якщо друга сторона вважає,
що заява першої сторони є нікчемним
правочином, а відтак не припиняє
зобов'язання (наприклад, за відсутністю
зобов'язання другої сторони або в разі
недопустимості зарахування зустрічних
вимог згідно з частинами четвертою,
п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602
ЦК України), то друга сторона вправі
звернутися до суду з позовом про
примусове виконання зобов'язання
першою стороною в натурі або про
застосування інших способів захисту,
встановлених законом».

Тобто, з викладеного слідує, що заява
про зарахування зустрічних однорідних
вимог повинна бути отримана адресатом
для відповідного реагування і саме
після цього можна вважати означений
односторонній правочин вчиненим, а
саме залік зустрічних однорідних вимог
таким, що відбувся у розумінні ст.601
Цивільного кодексу України, ст.ст.202, 203
Господарського кодексу України.

У матеріалах справи наявні докази
направлення оригіналу заяви №52юр-6356/13
від 16.07.2013р. про залік зустрічних
однорідних вимог на належну адресу,
тому суд дійшов висновку, що на день
вирішення спірного питання позивач
обізнаний належним чином про
здійснення припинення існуючого
зобов'язання у наведений спосіб.

Таким чином, між позивачем та
відповідачем у відповідності до
положень ст.601 Цивільного кодексу
України, ст.203 Господарського кодексу
України здійснено залік зустрічних
однорідних вимог за спірними сумами.

Приймаючи до уваги таке, зобов'язання
відповідача зі сплати сум за наказами
від 03.06.2011р. по справі №20/241пд було
припинено у належній спосіб.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
положенням ст.86, ст.117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1.Задовольнити заяву Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго», м.Горлівка
Донецької області, №52юр-1014/14 від
26.03.2014р. про визнання наказів
господарського суду Донецької області
по справі №20/241пд від 03.06.2011р. такими, що
не підлягають виконанню.

2.Визнати наказ господарського суду
Донецької області по справі №20/241пд від
03.06.2011р. про стягнення на користь
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» 85,00грн. державного
мита, 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу таким, що не підлягає
виконанню повністю.

3.Визнати наказ господарського суду
Донецької області по справі №20/241пд від
03.06.2011р. про стягнення на користь
Державного підприємства «Регіональні
електричні мережі» 79 800,00 грн. витрат за
проведення судової експертизи таким,
що не підлягає виконанню повністю.

4.Ухвала суду набирає законної сили в
день її прийняття.

5.Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом п'яти
днів з дня її оголошення.

Суддя
О.В. Кротінова