ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
Справа № 909/1072/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Мельник Г.І.

суддів
Михалюк О.В.

Новосад Д.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"НАК "Нафтогаз

України", м. Київ №14/2-12 від
16.01.2014 року

на рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2013
року

у справі № 909/1072/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України", м. Київ

до відповідача Комунального
підприємства "Дирекція
теплопостачання", м.Тлумач,

Тлумацький район,
Івано-Франківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача

Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікаці "Івано-

Франківськгаз", м.
Івано-Франківськ

про стягнення
заборгованості в сумі 191 646,61грн., з яких:
170 000,00грн. - основний
борг, 9 737,94грн. - пеня, 10 217,72грн. - 3%
річних, 1 690,95грн. -
інфляційні втрат

за участю представників сторін:

від позивача - Безпалюк О.Л. -
представник (довіреність № 14-174 від
18.11.20130 року)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2013 р.
у справі №909/1072/13 (суддя Кобецька С.М.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Комунального підприємства "Дирекція
теплопостачання" на користь Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України" 170 000,00грн. - заборгованості, 4
821,33грн. - пені, 6 006,07грн. - 3 % річних та 3
616,54грн. - судового збору; в частині
стягнення з Комунального підприємства
"Дирекція теплопостачання" 4 916,61грн. -
пені, 4 211,65грн.- 3 % річних, 1 690,95грн. -
інфляційних втрат - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
відповідач у встановлені строки
належним чином не виконав зобов'язання
за Договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204
БО, в результаті чого у нього виникла
прострочена заборгованість перед
позивачем (враховуючи Договір про
відступлення права вимоги), на суму
якої згідно укладеного між сторонами
договору нараховані інфляційні втрати,
пеня та 3% річних згідно ст. 625 ЦК
України. При цьому, судом першої
інстанції у стягненні частини пені та 3%
річних відмовлено, оскільки позивачем
не подано документального
підтвердження часткових проплат за
Договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204
БО. Разом з тим, судом першої інстанції
відмовлено у стягненні інфляційних
втрат, з підстав відсутності
інфляційного збільшення за весь період
прострочення сплати заборгованості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду
Публічне акціонерне товариство "НАК
"Нафтогаз України" оскаржило його в
апеляційному порядку, звернувшись до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою №14/2-12 від 16.01.2014 року, в якій
просить прийняти рішення, яким
стягнути з Дирекції теплопостачання на
користь Публічного акціонерного
товариства "НАК "Нафтогаз України" 4
916,61грн. пені та 4 211,65грн.- 3% річних, в
стягненні яких було відмовлено
господарським судом
Івано-Франківської області.

Свої доводи скаржник обґрунтовує
зокрема тим, що суд першої інстанції не
надав оцінки довідці про Інформацію по
розрахунках між ПАТ
"Івано-Франківськгаз" та Дирекцією
теплопостачання, де повністю
відображено хід розрахунків за
поставлений природний газ між
первісним кредитором та відповідачем,
та яка містить посилання на банківські
виписки. Таким чином, скаржник вважає,
що висновок суду про недоведеність
часткового виконання відповідачем
зобов'язання на користь третьої особи
не відповідає обставинам справи.

Крім цього, скаржник покликається
на порушення судом першої інстанції
норм ст. ст. 4-2, 43, 84 Господарського
процесуального кодексу України та
вважає, що місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення порушено норми матеріального
та процесуального права.

Відповідач та третя особа правом,
наданим ст. 96 ГПК України, не
скористалися, відзиву на апеляційну
скаргу не подали.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.02.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду на 25.03.2014р. Ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 15.04.2014р.

В дане судове засідання прибув
представник позивача, однак,
відповідач та третя особа явки
уповноважених представників у судове
засідання не забезпечили, причин
неявки суду не повідомили, хоча
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги ухвалою
Львівського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014р.

Враховуючи ту обставину, що
учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про час, місце
розгляду апеляційних скарг та наслідки
неявки в судове засідання, а в
матеріалах справи достатньо доказів
для прийняття законного та
обґрунтованого рішення, судова колегія
дійшла до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представників відповідача
та третьої особи.

Перевіривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
ній докази, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2013р.
у справі № 909/1072/13 слід залишити без
змін, апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України" без задоволення, виходячи з
наступного.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що 27 лютого 2012 року між
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Івано-Франківськгаз" (Постачальник) та
Комунальним підприємством "Дирекція
теплопостачання" (Споживач) укладено
Договір на постачання природного газу
за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204 БО
(а.с. 12-18) (надалі - Договір), відповідно
до умов якого Постачальник постачає
природний газ Споживачу в обсягах і
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб Споживача, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору передбачено,
що передача газу за цим Договором
здійснюється на межах балансової
належності об'єктів Споживача
відповідно до актів розмежування
ділянок обслуговування. Перелік
комерційних вузлів обліку газу та
газоспоживаючого обладнання
визначається Сторонами в Додатку 2 до
Договору.

У відповідності до п. 2.1. Договору
договірні обсяги постачання газу
Споживачу наведено в Додатку 1 до
Договору.

Згідно з п. 2.6. Договору послуги з
постачання газу підтверджуються
підписаним Сторонами актом приймання -
передачі газу, що оформляється за
даними вузлів обліку, визначених у
Додатку 2 до Договору.

Відповідно до п. 2.9. Договору акти
приймання - передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків Споживача з
Постачальником.

Пунктом 4.4. Договору встановлено,
що Сторони домовились, що ціна газу,
розрахована відповідно до пунктів 4.1.
та 4.2. Договору, є обов'язковою для
Сторін з дати набрання нею чинності.
Визначена на її основі вартість газу
буде застосовуватись Сторонами при
складанні актів приймання-передачі
газу та розрахунках за газ згідно з
умовами Договору. Відповідно до
чинного законодавства та п. 4.2.
Договору, на час укладання Договору,
вартість 1000 куб.м. природного газу
становить 4 366, 66 грн., в т.ч. ПДВ 727,78грн.

У відповідності до п. 4.6. Договору
оплата за газ та послуги проводиться
Споживачем шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу на
розрахунковий рахунок Постачальника.
Споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати Споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці. У випадку
недоплати вартості послуг з постачання
газу за розрахунковий період Споживач
проводить остаточний розрахунок не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
розрахунковим.

Договір набирає чинності з дати
його підписання, та укладається на
строк до 31.12.2012р. Договір поширює свою
дію на відносини, що склалися між
Сторонами з 01 січня 2012р. (п. 10.1.
Договору).

Згідно з ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання-відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Водночас, ст.174 ГК України
визначає, що однією з підстав
виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 179 ГК України
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Згідно ст. 655 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У відповідності до ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як з'ясовано в ході розгляду
справи, згідно документальних доказів
на виконання умов Договору,
Постачальник поставив, а Споживач
прийняв, природний газ, що
підтверджується належним чином
оформленими, підписаними та
скріпленими печатками сторін акти
приймання-передачі природного газу:

· Акт приймання передачі
природного газу № 4 від 01.03.2012 року (а.с.
24);

· Акт приймання передачі
природного газу № 5 від 02.04.2012 року (а.с.
26);

· Акт приймання передачі
природного газу № 6 від 03.05.2012 року (а.с.
28);

· Акт приймання передачі
природного газу № 7 від 01.06.2012 року (а.с.
30);

· Акт приймання передачі
природного газу № 8 від 01.07.2012 року (а.с.
32);

· Акт приймання передачі
природного газу № 9 від 01.08.2012 року (а.с.
34);

· Акт приймання передачі
природного газу № 10 від 31.08.2012 року (а.с.
36).

Поряд з цим встановлено, що
відповідач належним чином не виконав
взяті на себе договірні зобов'язання, в
частині здійснення розрахунків за
спожитий природний газ, внаслідок чого,
утворилась заборгованість у розмірі 170
000,00 грн.

При цьому, наявність
заборгованості за спожитий природний
газ, згідно Договору № ТЛ-7-12-204 БО від
27.02.2012р., у розмірі 170 000,00 грн., визнано
відповідачем у підписаних сторонами
актах звірки взаємних розрахунків від
12.10.2012р. (а.с. 39, 78, 79).

Водночас, документальними
доказами у справі встановлено, що 15
жовтня 2012 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" (Новий кредитор) та ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Івано-Франківськгаз" (Первісний
кредитор) укладено Договір про
відступлення права вимоги № 14/54447/12 (а.с.
40-41), відповідно до умов якого Первісний
кредитор передає, а Новий кредитор
приймає на себе право вимоги до
Боржника Первісного кредитора -
Дирекції теплопостачання Тлумацького
району в сумі 170 000,00грн., за Договором
№ТЛ-7-12-204 БО від 27.02.2012р. (п. 1.1. Договору
про відступлення права вимоги).

Згідно з п. 1.2. Договору про
відступлення права вимоги крім
передачі права вимоги оплати спожитого
природного газу за зобов'язанням,
зазначеним в п. 1.1. Договору, до Нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
Договором.

Пунктом 2.1. Договору про
відступлення права вимоги,
встановлено, що Первісний кредитор
зобов'язується в термін до 19.10.2012р.,
передати Новому кредитору оригінали
документів, які підтверджують право
вимоги до боржника, а саме: договір
поставки природного газу з усіма
додатками та при наявності протокол
розбіжностей і узгодження
розбіжностей (оригінал); акти
приймання-передачі природного газу
(оригінали); документи, що
підтверджують проведення боржником
розрахунків (за наявності); акт
звіряння розрахунків станом на дату
укладення договору відступлення права
вимоги (оригінал); листи - вимоги про
оплату боргу (за наявності); будь-які
інші документи (у разі їх необхідності).

У відповідності до п. 2.2. Договору
про відступлення права вимоги право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в п.2.1. Договору. Передача
документів оформлюється актом
приймання - передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

Відповідно до п. 2.3. Договору про
відступлення права вимоги, Первісний
кредитор зобов'язаний протягом 5 днів з
моменту підписання Договору
відступлення права вимоги письмово
повідомити Боржника про відступлення
права вимоги.

Разом з тим, на виконання п. 2.3.
Договору про відступлення права вимоги
№ 14/54447/12, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
повідомило Комунальне підприємство
"Дирекція теплопостачання" про
відступлення Первісним кредитором -
ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Івано-Франківськгаз" Новому кредитору
- ПАТ "НАК "Нафтогаз України", права
вимоги від Боржника - КП "Дирекція
теплопостачання", оплати спожитого
природного газу в сумі 170 000,00грн. за
Договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204
БО від 27.02.2012р. (Повідомлення №05-18/2500 від
17.10.2012р., а.с. 43).

Крім цього, з матеріалів справи
встановлено, що між Первісним
кредитором - ПАТ по газопостачанню та
газифікації "Івано-Франківськгаз" та
Новим кредитором - ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" складено Акт
приймання-передачі документів
визначених п.п. 2.1., 2.2. Договору про
відступлення права вимоги від 19.10.2012р.
(а.с. 42), який підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплений
печатками юридичних осіб.

Одночасно, колегія суддів
зазначає, що позивачем у встановленому
законодавством порядку доведено, а
відповідачем визнано, факт наявності у
останнього заборгованості за спожитий
природний газ у сумі 170 000,00грн., за
Договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204
БО від 27.02.2012р., а також доведено право
вимагати у відповідача оплати такої
суми боргу на підставі Договору про
відступлення права вимоги № 14/54447/12 від
15.10.2012р.

За станом на час розгляду справи в
суді сторонами не наведено, а в
матеріалах справи відсутні докази, які
підтвердили б сплату відповідачем
заборгованості в розмірі 170 000,00грн.

Вищевказаний Договір укладено в
письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін, їх
підписи посвідчено печатками сторін,
що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК
України, ст. 181 ГК України.

Разом з тим, Договір про
відступлення права вимоги №14/54447/12 від
15.10.2012р., укладений між сторонами в
межах чинного законодавства України є
правомірними, оскільки його
недійсність прямо не встановлена
законом та він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено,
що до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі та на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З огляду на викладене та
враховуючи те, що відповідач не виконав
належним чином свої зобов'язання, які
випливають з Договору та норм чинного
законодавства України, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача основної
заборгованості в сумі 170 000,00 грн.

Разом з тим, враховуючи
невиконання відповідачем взятих на
себе договірних зобов'язаннь, в частині
здійснення розрахунків за спожитий
природний газ, позивачу завдані збитки
у вигляді втрат за рахунок інфляції,
пені та 3% річних.

Одночасно, перевіривши доводи
позивача встановлено, що позивач у
позовній заяві просить, зокрема,
стягнути з відповідача пеню в розмірі 9
737,94грн., 3% річних в розмірі 10 217,72грн.,
інфляційних втрат в розмірі 1 690,95грн.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, пунктом
6.2.2. Договору на постачання природного
газу за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204
БО від 27.02.2012р., передбачено, що у разі
порушення Споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору, із
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період за який стягується пеня,
від суми простроченого платежу, за
кожен день прострочення платежу.

При цьому, відповідно до п. 1.2.
Договору про відступлення права вимоги
№ 14/54447/12 від 15.10.2012р., до Нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань за зазначеним вище
Договором.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Разом з тим, судом першої
інстанції застосовано до спірних
правовідносин, зокрема, до вимоги про
стягнення пені, спеціальну позовну
давність у зв'язку з поданням
відповідачем заяви про застосування
спеціальної позовної давності б/н від
17.10.2013р. (а.с. 102).

Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 254 ЦК
України строк, що визначений роками,
спливає у відповідні місяць та число
останнього року строку.

Статтею 51 ГПК України
передбачено, що процесуальна дія, для
якої встановлено строк, може бути
вчинена до 24-ї години останнього дня
строку. Якщо позовну заяву, відзив на
позовну заяву, заяву про перегляд
рішення та інші документи здано на
пошту чи телеграф до 24-ї години
останнього дня строку, строк не
вважається пропущеним.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Крім цього, пунктом 4.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" передбачено
наступне: якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором). Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за угодою сторін, тому,
зокрема, умови договору, за якими
сторони встановили, що така давність
обчислюється не з моменту прострочення
платежу, а з іншої дати, що визначається
шляхом зворотного відрахування шести
місяців від дати пред'явлення вимоги,
суперечать вимогам закону і не
застосовуються судом.

Статтею 264 ЦК України встановлено,
що позовна давність переривається у
разі пред'явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" визначено, що правила
переривання перебігу позовної
давності (стаття 264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого переривання.
За змістом частини другої статті 264 ЦК
України переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК
України. Відтак, з урахуванням
положення ч. 4 ст. 51 ГПК України, днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

З огляду на викладене та
враховуючи положення ст. 258 ЦК України,
колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що позивач має право стягнути з
відповідача пеню за період, починаючи з
17.09.2012 року. Таким чином, здійснивши
перерахунок нарахування пені:

· за період з 17.09.2012р. (дата з
врахуванням строку позовної давності)
по

11.11.2012р. (дата визначена позивачем
згідно поданого розрахунку);

· за період з 17.09.2012р. (дата з
врахуванням строку позовної давності)
по

11.12.2012р. (дата визначена позивачем
згідно поданого розрахунку);

· за період з 17.09.2012р. (дата з
врахуванням строку позовної давності)
по 11.01.2013р. (дата
визначена позивачем згідно поданого
розрахунку);

· за період з 17.09.2012р. (дата з
врахуванням строку позовної давності)
по

11.02.2013р. (дата визначена позивачем
згідно поданого розрахунку);

· за період з 17.09.2012р. (дата з
врахуванням строку позовної давності)
по

11.03.2013р. (дата визначена позивачем
згідно поданого розрахунку),

колегія суддів встановила, що розмір
пені складає 64 975,45 грн. (2 954,23грн. +
325,58грн. + 452,77грн. + 210,88грн. + 877,87грн.).
Відтак, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 4 821,33 грн. пені.

З огляду на викладене та
враховуючи те, що позивачем не подано
документального підтвердження
часткових проплат згідно Договору на
постачання природного газу за
регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204 БО від
27.02.2012р., колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 4 916,61 грн. пені.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата
суми боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, а також трьох процентів
річних з простроченої суми,
здійснюється незалежно від тієї
обставини, чи був передбачений
договором відповідний захід
відповідальності.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що якщо зобов'язання виконано
не належним чином, то воно не
припиняється, а навпаки на сторону, яка
допустила неналежне виконання,
покладаються додаткові юридичні
обов'язки, в тому числі передбачені
статтею 625 Цивільного кодексу України,
оскільки остання передбачає, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Водночас, пунктом 1.2. Договору про
відступлення права вимоги № 14/54447/12 від
15.10.2012р. передбачено, що до Нового
кредитора переходять права вимоги
стягнення всіх штрафних санкцій,
інфляційних втрат та відсотків,
пов'язаних з невиконанням або
неналежним виконанням Боржником своїх
зобов'язань Договором на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № ТЛ-7-12-204 БО від 27.02.2012р. Відтак,
провівши перерахунок нарахування 3%
річних, судова колегія вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних у розмірі 6 006,07 грн.

Водночас, щодо відмови у
задоволенні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних у розмірі 4 211,65 грн., колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції з огляду на те, що
позивачем не подано документального
підтвердження часткових проплат
згідно Договору на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № ТЛ-7-12-204 БО від 27.02.2012р.

Разом з тим, щодо нарахування
інфляційних втрат, колегія суддів
зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих
цін) - це показник, що характеризує
динаміку загального рівня цін на
товари та послуги, які купуються
населенням для невиробничого
споживання, який визначається виключно
Державним комітетом статистики
України і його найменший період
визначення становить місяць, а тому
прострочка платежу за менший період не
тягне за собою нарахування інфляційних
втрат, а розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що мала місце на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений
Держкомстатом, за період прострочки.
Розрахунки індексу інфляції за
квартал, період з початку року і т.п.
проводяться "ланцюговим" методом, тобто
шляхом множення місячних (квартальних
і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від
27.07.2007р., № 265 "Про затвердження Методики
розрахунку базового індексу споживчих
цін").

При цьому, порядок нарахування
інфляції передбачений листом
Верховного суду України від 03.04.1997 року
№ 62-97 "Про рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ".
Оскільки індекс інфляції є змінною
величиною, позивач, який бажає стягнути
заборгованість з урахуванням цього
індексу, повинен у кожному конкретному
випадку подати господарському суду
обґрунтований розрахунок відповідної
суми. Оцінюючи поданий позивачем
розрахунок господарський суд повинен
виходити з розміру заборгованості,
обрахованого за цінами і тарифами, що
діють в умовах інфляції. Водночас,
розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції проводиться шляхом
помноження суми боргу на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочки виплати
заборгованості. Якщо кредитор
звертається за стягненням суми боргу з
врахуванням індексу інфляції, він має
враховувати індекс інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто, мала
місце не інфляція, а дефляція), а отже
сума боргу в цьому періоді зменшується.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачем здійснено нарахування
інфляційних втрат тільки за лютий 2012р.
та березень 2012р. (розрахунок а.с. 111) без
врахування від'ємних значень індексів
у період прострочки виплати
заборгованості (травень - 99,7%, червень -
99,7%, липень - 99,8% серпень - 99,7%), а отже, в
даному випадку, інфляційне збільшення
за весь період прострочення сплати
заборгованості відсутнє.

З огляду на викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 1690,95 грн.

Перевіркою доводів апеляційної
скарги встановлено, що основним
доводом на який покликається скаржник
є наявність довідки про Інформацію по
розрахунках між ПАТ
"Івано-Франківськгаз" та Дирекцією
теплопостачання, де відображено хід
розрахунків за поставлений природний
газ між первісним кредитором та
відповідачем.

Як вбачається з вищевказаної
Довідки, у ній є покликання на
банківські виписки та платіжні
доручення, проте первинних документів
на підтвердження правильності
складення цієї Довідки про Інформацію
по розрахунках між ПАТ
"Івано-Франківськгаз" та Дирекцією
теплопостачання матеріали справи не
містять.

Розділом 2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 5 червня
1995р. за № 168/704 визначено, що первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують і підтверджують господарські
операції і для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати
відповідні реквізити. Первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи.

Таким чином, оцінюючи надану
позивачем Довідку про Інформацію по
розрахунках між ПАТ
"Івано-Франківськгаз" та Дирекцією
теплопостачання (а.с. 38), судова колегія
визнає її такою, що не має доказової
сили, і не свідчить про реальну сплату
Дирекцією теплопостачання ПАТ
"Івано-Франківськгаз" грошових коштів
за постачання природного газу згідно
Договору № ТЛ-7-12-204 БО від 27.02.2012р.

Більше того, колегія суддів
звертає увагу на те, що у судовому
засіданні Львівського апеляційного
господарського суду представник
позивача зазначив, що проплати по
Договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом № ТЛ-7-12-204 БО
від 27.02.2012р. не надходили, платіжні
доручення, банківські виписки чи інші
первинні документи у нього відсутні.
При цьому, позивач у поданому суду
розрахунку покликається фактичну
оплату згідно Договору на постачання
природного газу за регульованим
тарифом № ТЛ-7-12-204 БО від 27.02.2012р.

З врахуванням викладеного,
покликання скаржника в цій частині
колегія суддів вважає
необґрунтованими.

Перевіряючи доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі щодо
порушення судом першої інстанції норм
ст. ст. 4-2, 43, 84 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів розцінює як
необґрунтовані, оскільки вони не
спростовують обгрунтованого висновку
суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова
колегія зазначає, що скаржником у
справі не доведено обставини на які він
покликається, як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.ст. 33 та 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2013р.
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає, а
інші зазначені в апеляційній скарзі
доводи скаржника не відповідають
матеріалам справи, документально не
обґрунтовані, не базуються на
законодавстві, що регулює спірні
правовідносини, а тому не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст. 104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України покласти на
скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, - Львівський апеляційний
господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Івано-Франківської області від 07.11.2013
року у справі № 909/1072/13 залишити без
змін, апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз
України" № 14/2-12 від 16.01.2014 року - без
задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в
Господарський суд Івано-Франківської
області.

Повний текст постанови складений
18.04.2014р.

Головуючий-суддя
Мельник Г.І.

Суддя
Михалюк О.В.

Суддя
Новосад Д.Ф.