КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Справа№ 910/19560/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Шапрана В.В.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Шпортило Я.І.,
довіреність № 35-30-1 від 03.01.2014;

від відповідача - Кур’ята І.В.,
довіреність № 289 від 27.09.2013,

розглянувши апеляційну скаргу
державного підприємства "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" на рішення
господарського суду міста Києва від
18.02.2014 у справі № 910/19560/13 (суддя Гулевець
О.В.) за позовом державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" до публічного акціонерного
товариства "Родовід Банк" про стягнення
85 800 000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний
аеропорт "Бориспіль" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Родовід Банк" про стягнення
з поточного мультивалютного рахунку
№1494 відкритого публічним
акціонерним товариством "Родовід Банк"
для зберігання коштів державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" на користь державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" 78 000 000,00 грн., призначення
платежу: перерахування коштів на
поточний рахунок (для подальшого
перерахування генпідряднику за
будівництво терміналу D) без ПДВ та пені
за порушення строків виконання
доручення клієнта на переказ коштів у
сумі 7 800 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 у справі №
910/19560/13 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

При ухваленні рішення по даній справі
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що позивачем не вірно обрано
спосіб захисту порушеного права.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 у справі
№ 910/19560/13 скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема,
тим, що заявлені позивачем вимоги
відповідають визначеним
законодавством способам захисту
порушеного права.

В ході здійснення апеляційного
провадження відповідачем подано до
суду клопотання про зупинення
провадження у даній справі до
вирішення справи № 910/20787/13 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" до ВАТ Банк "БІГ Енергія",
ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
про визнання недійсними договорів,
зокрема, Договору строкового
банківського вкладу в національній
валюті юридичної особи - резидента №
104.1/03-Д-10 від 24.02.2010.

В обґрунтування клопотання заявник
посилається на те, що кошти, з вимогою
про стягнення яких звернувся позивач у
даній справі, були перераховані на його
рахунок саме за Договором строкового
банківського вкладу в національній
валюті юридичної особи - резидента №
104.1/03-Д-10 від 24.02.2010, який на даний час
оскаржується.

Розглянувши вказане клопотання
колегія суддів дійшла висновку про
його відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

Виходячи зі змісту вимог
вищезазначеної статті, необхідною
передумовою для зупинення провадження
у справі мають бути обставини, що
унеможливлюють її розгляд по суті
заявлених позовних вимог до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи, що
розглядається іншим судом.

В даному випадку, підстави для
зупинення провадження у даній справі
відсутні, оскільки вирішення іншої
справи не унеможливлює розгляд даної
справи, враховуючи, що позивачем
невірно обрано спосіб захисту
порушеного права, про що буде наведено
нижче в цій постанові.

Таким чином, зазначене клопотання
задоволенню не підлягає.

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 07.04.2014
надав пояснення, якими підтримав
апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив та просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством
"Родовід Банк" (банк) та державним
підприємством "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" (клієнт) 11.03.2010 року укладено
Договір № 1494.1 банківського
мультивалютного рахунку, відповідно до
умов якого банк відкриває клієнту
поточний мультивалютний рахунок №
1494 в національній валюті України
для зберігання коштів клієнтів та
зобов'язується здійснювати
розрахунково-касове обслуговування
клієнта за цим Рахунком за плату,
встановлену в розділі 3 цього Договору,
відповідно до чинного законодавства,
банківських правил
(нормативно-правових актів
Національного банку України,
внутрішніх положень банку тощо) та умов
цього Договору, а клієнт зобов'язується
здійснювати операції за Рахунком
відповідно до вимог чинного
законодавства України, банківських
правил та умов цього Договору.

Згідно п. 2.1 договору клієнт здійснює
операції за Рахунком на підставі
платіжних інструментів, включаючи
розрахунково-касові документи, які
передбачені чинним законодавством
України та банківськими правилами.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
клієнт надає розрахункові документи до
банку на паперових носіях або у вигляді
електронних розрахункових документів,
використовуючи програмно-технічний
комплекс "Клієнт-Банк". Обслуговування
Рахунку та здійснення операцій за
Рахунком за електронними
розрахунковими документами та
спеціальними платіжними засобами
(платіжними картками тощо)
здійснюється банком на підставі
окремих договорів, що укладаються між
банком та клієнтом.

Позивач надав відповідачу для
виконання платіжне доручення № 16 від
28.12.12 на суму 78 000 000,00 грн., з призначення
платежу: перерахування коштів на
поточний рахунок (для подальшого
перерахування генпідряднику за
будівництво терміналу D) без ПДВ.

Зазначене платіжне доручення
повернуто відповідачем без виконання з
відміткою про порушення позивачем п. 2.5
та 2.15 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою НБУ №22
від 21.01.2004р.

Позивач, вважаючи незаконним
повернення відповідачем без виконання
платіжного доручення № 16 від 28.12.12 на
суму 78 000 000,00 грн., звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
зі свого поточного мультивалютного
рахунку №1494 відкритого публічним
акціонерним товариством "Родовід Банк"
для зберігання коштів державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" на користь державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" 78 000 000,00 грн., призначення
платежу: перерахування коштів на
поточний рахунок (для подальшого
перерахування генпідряднику за
будівництво терміналу D) без ПДВ та пені
за порушення строків виконання
доручення клієнта на переказ коштів у
сумі 7 800 000,00 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні зазначених позовних вимог
виходив з того, що позивачем не вірно
обрано спосіб захисту порушеного
права.

Колегія суддів погоджується з
наведеним висновком суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
визначено право кожної особи на захист
свого права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного
кодексу України способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу
України встановлено, що держава
забезпечує захист прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
господарські суди вирішують
господарські спори в порядку позовного
провадження.

Позов - це вимога позивача до
відповідача, спрямована через суд, про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права та охоронюваного
законом інтересу, яке здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Предмет позову - це певна
матеріально - правова вимога позивача
до відповідача, яка кореспондує зі
способами захисту права, визначеними
зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу
України, ст. 20 Господарського кодексу
України. Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Предметом спору в даному випадку є
вимога позивача про стягнення коштів
зі свого ж рахунку, відкритого
відповідачем - ПАТ "Родовід Банк" для
зберігання коштів державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль".

Таким чином, позивач просить суд
стягнути кошти з рахунку, який
відповідачу не належить.

Отже, виходячи з наведеного вище, а
також враховуючи приписи ст. 16
Цивільного кодексу України та ст. 20
Господарського кодексу України, якими
унормовано, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, встановленим, зокрема,
законом, є вірним висновок суду першої
інстанції про те, що обраний позивачем
спосіб захисту у даному провадженні не
відповідає способу захисту прав та
інтересів, встановленому законом, що
унеможливлює задоволення даного
позову.

Згідно зі статтею 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта
про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунку та
проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до вимог статті 8.1 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження. У разі
надходження розрахункового
документа клієнта до обслуговуючого
банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

За приписами статті 22.9 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", Банки виконують
розрахункові документи відповідно до
черговості їх надходження та виключно
в межах залишку коштів на рахунках
платників, крім випадків надання
платнику обслуговуючим його банком
кредиту.

З наведеного вбачається, що належним
способом захисту прав позивача, який
вважає, що банком безпідставно
повернуто без виконання платіжне
доручення є зобов'язання банку до
виконання такого платіжного доручення,
оскільки обов'язки банків за
договорами банківського рахунку
полягають саме у виконанні
розрахункових документів.

Аналогічної позиції дотримується і
Вищий господарський суд України в
постанові від 02.12.2009 у справі № 5020-2/203.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про не
відповідність заявлених позивачем
вимог способам захисту порушеного
права, визначеним нормами чинного
законодавства.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку і в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача пені за
порушення строків виконання доручення
клієнта на переказ коштів у сумі 7 800 000,00
грн., оскільки зазначена вимога є
похідною.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
підприємства "Міжнародний аеропорт
"Бориспіль" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 у справі № 910/19560/13 -
без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - позивача у
справі.

3. Матеріали справи № 910/19560/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
В.В. Шапран

М.А. Руденко