ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" квітня 2014 р.
Справа № 918/157/14

Господарський суд Рівненської області
в складі судді Качура А.М. розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
"ОЛДІ-Житомир" (м.Житомир)

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД
(м.Рівне)

третя особа, яка не зяавляє
самостійних вимог на предмети спору, на
стороні відповідача Публічне
акціонерне товариства "ЕРДЕ Банк" (м.
Київ)

про стягнення в сумі 78 620 грн.

Представники:

від позивача : представник Бойко Н.С.
(довіреність б/н від 05.02.2014р.)

від відповідача : представник Дяденчук
А.І. (довіреність б/н від 12.03.2014 р.)

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до статті 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ-Житомир"
звернулося до господарського суду
Рівненської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Украгро-Балт" ЛТД про
стягнення заборгованості за договором
поставки в розмірі 78620,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
позовних вимог, з посиланням на
платіжне доручення № 52 від 24.10.2012 р.,
відповідно до якого відповідач
перерахував заборгованість в повному
обсязі на рахунок, який було вказано у
виставлених рахунках-фактурах.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, пояснень по суті
спору не надав.

Вивчивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
місцевий господарський суд прийшов до
наступних висновків.

08.06.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ОЛДІ-Житомир" (далі -
постачальник, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"УКРАГРО-БАЛТ" ЛТД" (далі - покупець,
відповідач) був укладений договір №
ОП-20 (далі - договір), за яким
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця товар, в асортименті,
кількості та за цінами вказаними у
видаткових накладних та рахунках,
разом з усіма документами, що
стосуються товару, а покупець
зобов'язався прийняти товар і оплатити
його на умовах цього договору.

Пунктом 4.1. договору сторони визначили,
що товар поставляється разом з усіма
його належностями та документами на
умовах ЕХW (Інкотермс 2000) - склад
постачальника за адресами та
здійснюється силами та (засобами)
покупця.

На виконання умов договору позивач
здійснив відповідачеві поставку
товарів на загальну суму 78620,09 грн., та
належним чином виконав інші обумовлені
договором зобов'язання в частині
надання товаросупровідних документів
відповідачу, про що свідчать наявні в
матеріалах справи належним чином
засвідчені копії видаткових накладних
(№ ЖТЦ 04400 від 08.06.2012 р. на суму 9080,06 грн.,
№ ЖТЦ 04397 від 08.06.2012 р. на суму 24995,00 грн.,
№ ЖТЦ 05229 від 04.07.2012 р. на суму 44544,94 грн.).

Пунктами 5.1., 5.2 договору сторони
визначили умови платежу, за яким оплата
за цим договором передбачає розрахунок
відповідача з позивачем протягом 3
місяців з дати поставки товару покупцю.
Датою поставки є дата, зазначена у
видаткові накладній, яка складена на
відповідну партію товару. За умовами
пункту 5.3. договору оплата проводиться
в гривнях шляхом перерахунку грошових
коштів на рахунок постачальника.

Позивачем було виставлено відповідачу
3 рахунки-фактури на оплату товару на
загальну суму 78620,00 грн. В рахунках
фактурах, зазначено реквізити позивача
р/р 001, Банк ПАТ "Ерде Банк", МФО 380667.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(стаття 526 ЦК України ).

Згідно статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (частина 1 статті 692
ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.
(частина 1 статті 530 ЦК України ).

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок в
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства
(частина 2 статті 530 ЦК України ).

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1087 ЦК
України, розрахунки між юридичними
особами, а також розрахунки за участю
фізичних осіб, пов'язані із здійсненням
ними підприємницької діяльності,
провадяться в безготівковій формі.
Розрахунки між цими особами можуть
провадитися також готівкою, якщо інше
не встановлено законом.

Безготівкові розрахунки провадяться
через банки, інші фінансові установи
(далі - банки), в яких відкрито
відповідні рахунки, якщо інше не
випливає із закону та не обумовлено
видом безготівкових розрахунків.
Порядок здійснення безготівкових
розрахунків регулюється цим Кодексом,
законом та банківськими правилами
(частини 3, 4 статті 1088 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1089 ЦК України,
за платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту.

У наданих суду відзиві та поясненнях
відповідач стверджує, що виконав
зобов'язання щодо оплати отриманого
від позивача товару хоча й з порушенням
строку оплати, але в належному розмірі -
78620,00 грн. відповідно до реквізитів
наданих позивачем у рахунках-фактурах.
На підтвердження цих обставин
відповідач надав копію платіжного
доручення від 24.10.2012 р. та виписку з
банківського рахунку за 24.10.2012 р.

Судом встановлено, що банківськи
реквізити позивача вказані у
рахунках-фактурах співпадають з
банківськими реквізитами рахунку
позивача на який 24.10.2012 р. відповідач
перерахував 78620,00 грн. як оплату за
отриманий товар.

В судових засіданнях та додаткових
поясненнях, представник позивача
посилався на те, що рахунок р/р 001,
Банк ПАТ "Ерде Банк", МФО 380667 було
закрито 16.10.2012 р., а відповідача було
повідомлено про закриття вказаного
рахунку. На підтвердження вказаних
обставин, надано копію витягу з книги
реєстрації вихідної кореспонденції та
копію листа №209 від 05.10.2012 р. про зміну
реквізитів.

Представник відповідача заперечив
щодо отримання вказаного листа. Суд
відхиляє твердження позивача щодо
повідомлення відповідача про зміну
банківських реквізитів та не бере до
уваги надані позивачем докази
повідомлення з наступних причин.

За пунктом 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 270 від 05.03.2009 р., у разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

Згідно вищезазначених Правил
розрахунковий документ (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) видається
відправникові з додержанням вимог
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" і підтверджує
факт надання послуги відділенням
зв'язку.

Отже, належними доказами відправлення
відповідачеві повідомлення може бути
опис вкладення в поштовий конверт з
підписом працівника поштового зв'язку
та відбитком календарного штемпеля, а
також документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція, повідомлення
про вручення поштового відправлення
тощо). Доказом направлення
повідомлення також може бути довідка
підприємства пошового зв'язку про
здійснення поштового відправлення на
адресу відповідача. Таких доказів
позивач суду не надав.

Разом з тим, надана позивачем копія
витягу з книги реєстрації вихідної
кореспонденції може свідчити про
здійснення реєстрації певної
кореспонденції а не про її направлення.

Стаття 32 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) визначає, що доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність або відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до статті 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку про те, що позивачем не було
належним чином повідомлено
відповідача про зміну реквізитів
банківського рахунку для оплати коштів
за отриманий товар.

При винесенні рішення судом також
враховано наступне.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3
ЦК України, загальними засадами
цивільного законодавства серед іншого
є справедливість, добросовісність та
розумність.

Як визначено частиною 5 статті 12 ЦК
України, якщо законом встановлені
правові наслідки недобросовісного або
нерозумного здійснення особою свого
права, вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК
України, зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

За приписами частини 2 статті 193
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно частини 1 статті 614 ЦК України,
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Статтею 599 ЦК України
визначено що, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Таким чином, відповідач вжив всіх
залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язання та
виконав зобов'язання щодо оплати
отриманого від позивача товару хоча й з
порушенням строку оплати, але в
належному розмірі - 78620,00 грн.

Водночас, позивач не довів суду, що ним
були вжиті відповідні заходи, які б
сприяли виконанню зобов'язання його
контрагентом щодо оплати отриманого
товару, а саме: повідомлення іншої
сторони про зміну банківських
реквізитів.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що позивач не довів
обгрунтованість своїх вимог на
стягнення заборгованості.

Керуючись статтяи 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

повний текст складено 24.04.2014 р.

Суддя
Качур А.М.