ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 березня 2014 року Справа № 914/1047/13-г

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Малетича М.М.,
Бакуліної С.В., Козир Т.П., Кота О.В.,
Панової І.Ю., розглянувши
заявуДержавного територіально -
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця», від якого діє
відокремлений підрозділ «Львівська
дирекція залізничних перевезень «ДТГО
«Львівська залізниця» про перегляд
Верховним Судом Українипостанови у
справі за позовом до про Вищого
господарського суду України від 12.11.2013
№914/1047/13-г Державного територіально -
галузевого об'єднання «Львівська
залізниця», від якого діє
відокремлений підрозділ «Львівська
дирекція залізничних перевезень «ДТГО
«Львівська залізниця» 1.Городоцької
міської ради, 2.Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бадер Україна»
визнання нечинним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 17.05.2013, яке
залишено без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 09.09.2013 у справі
№ 914/1047/13-г, в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.11.2013 у даній справі
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 09.09.2013 у справі
№ 914/1047/13-г залишено без змін.

Державне територіально - галузеве
об'єднання «Львівська залізниця», від
якого діє відокремлений підрозділ
«Львівська дирекція залізничних
перевезень «ДТГО «Львівська
залізниця» звернулось із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 12.11.2013, у якій просить
указану постанову скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Заява, з посиланням на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України від
21.06.2013 у справі №6-14391св13, від 27.02.2013 у
справі №6-45181св12, від 13.02.2013 у справі
№6-53679ск13, від 21.11.2012 у справі №6-32284св12,
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 15.11.2006 у справі №К-14499/06, від
16.01.2014 у справі №К/9991/66230/12, ухвали
Верховного Суду України від 28.04.2010 у
справі №6-5523св10, від 02.06.2010 у справі
№6-2516св10 та постанови Вищого
господарського суду України від 13.03.2008
у справі №17/83-07-3219, обґрунтована
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити в допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

Постановою Вищого господарського суду
України від 12.11.2013 у справі №914/1047/13-г, на
яку подана заява про перегляд, суд
касаційної інстанції, виходячи із
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком суду апеляційної інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову щодо визнання
нечинним рішення міської ради та
укладеного на його підставі договору
земельної ділянки з огляду на
відсутність у матеріалах справи
доказів оформлення та реєстрації прав
позивача на земельну ділянку у
встановленому законодавством порядку.
При цьому даного висновку суд
касаційної інстанції дійшов з
урахуванням того, що спірна земельна
ділянка знаходиться у межах міста
Городок та розмежування земель
державної і комунальної власності не
проводилося, з огляду на що відповідач -
міська рада мала всі необхідні
повноваження щодо розпорядження
відповідною земельною ділянкою.

Водночас в ухвалі судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.06.2013 у справі
№6-14391св13, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком суду апеляційної інстанції
про наявність підстав для задоволення
позову щодо визнання незаконним
рішення ради та визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку з огляду на те, що
право постійного користування
позивача (залізниці) спірною земельною
ділянкою підтверджується державними
актами на право постійного
користування та планом смуги відводу
лінії Хриплин - Держкордон Рахівського
району, відомостей про скасування
даних актів та встановлення нової
смуги відводу ліній земель в
матеріалах справи не містяться, у
зв'язку з чим рішення сільської ради
щодо передачі у власність відповідачу -
2 земельної ділянки є незаконним.

В ухвалі судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 27.02.2013 у справі
№6-45181св12, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції,
виходячи із встановлених попередніми
судовими інстанціями обставин справи,
погодився з висновком суду апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову щодо визнання
незаконним рішення сільської ради та
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку з
огляду на те, що спірна земельна
ділянка знаходиться у правомірному
користуванні позивача (залізниця) у
зв'язку з чим оспорюваним рішенням про
надання у власність відповідачу-2
земельної ділянки порушено право
позивача на користування земельною
ділянкою спеціального призначення.

В ухвалі судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 21.11.2012 у справі
№6-32284св12, на яку посилається
заявник, суд касаційної інстанції,
виходячи із встановлених попередніми
судовими інстанціями обставин справи,
погодився з висновком суду апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову щодо визнання
нечинним рішення міської ради в
частині передачі у власність
відповідачу-2 земельної ділянки та
визнання недійсним державного акта з
огляду на те, що спірна земельна
ділянка з 1975 по теперішній час
знаходиться у правомірному
користуванні позивача (залізниці) і без
її вилучення в установленому законом
порядку орган місцевого
самоврядування не мав права
розпоряджатися нею.

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 15.11.2006 у справі №К-14499/06, на
яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції, виходячи із
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком суду апеляційної інстанції
про наявність підстав для задоволення
позову щодо визнання незаконними
рішень міської ради і договору купівлі
- продажу земельної ділянки та їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії, оскільки міська рада оскаржуваним
рішеннями надала в оренду і в
послідуючому продала приватному
підприємцю земельну ділянку в смузі
відчуження земель залізничного
транспорту (спірна земельна ділянка
перебувала під Львівською державною
залізницею).

В ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.01.2014 у справі №К/9991/66230/12,
суд касаційної інстанції, виходячи із
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи, погодився
з висновком судів попередніх інстанцій
про наявність підстав для задоволення
позову щодо скасування пункту рішення
міської ради про надання третій особі
дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки щодо
безоплатної передачі у власність з
огляду на те, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель під
державними залізницями і не може
передавитись у приватну власність

Приймаючи постанову від 13.03.2008 у справі
№17/83-07-3219, на яку посилається заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновком суду апеляційної
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову щодо визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки, оскільки зі змісту спірного
договору вбачається, що в оренду
передавалась земельна ділянка з
послідуючим правом викупу даної
ділянки, яка була під державними
залізницями, що не підлягає передачі у
приватну власність та свідчить про
порушення статей 83, 84 Земельного
кодексу України.

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
02.06.2010 у справі №6-2516св10, на яку
посилається заявник, суд касаційної
інстанції, виходячи із встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи, погодився з висновком
судів попередніх інстанцій про
наявність підстав для часткового
задоволення позову щодо визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю, визнання
незаконними рішень сільської ради про
передачу особі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, оскільки спірна
земельна ділянка знаходиться в
санітарно захисній зоні водозабору
мінеральної води, де неможливо будь яке
будівництво. Крім того даного висновку
суд касаційної інстанції дійшов з
огляду на те, що не було вирішено
питання вилучення спірної земельної
ділянки із користування позивача.

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
28.04.2010 у справі №6-5523св10, на яку
посилається заявник, суд касаційної
інстанції, виходячи із встановлених
попередніми судовими інстанціями
обставин справи, погодився з висновком
судів попередніх інстанцій про
наявність підстав для задоволення
позову щодо визнання незаконним
рішення ради та недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку і договору її купівлі - продажу,
оскільки спірна земельна ділянка
перебуває у користуванні позивача
(залізниці) та відведена для потреб
залізничного транспорту. Даного
висновку суд касаційної інстанції
дійшов з огляду на те, що спірна
земельна ділянка була передана у
власність відповідача без погодження
позивача, тобто вибула з його володіння
поза його волею.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13.02.2013 у справі
№6-53679ск13, на яку посилається заявник,
не може бути доказом неоднакового
застосування норм матеріального права,
оскільки даною ухвалою було відмовлено
у відкритті касаційного провадження, у
зв'язку з тим, що викладені у касаційній
скарзі доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

За таких обставин відсутні правові
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Державному територіально -
галузевому об'єднанню «Львівська
залізниця», від якого діє
відокремлений підрозділ «Львівська
дирекція залізничних перевезень «ДТГО
«Львівська залізниця», у допуску
справи № 914/1047/13-г до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяМ. Малетич Судді С.
Бакуліна Т. Козир О. Кот І.
Панова