ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.Справа № 922/553/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Національна енергетична компанія
"Укренерго" в особі відокремленого
підрозділу "Південно-Західна
електроенергетична система." 3-я
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Державна фінансова інспекція України
до Державного проектно-вишукувального
та науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект", м. Харків про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Горопашного І.В. довіреність
№ 790 від 24.12.13 р.;

відповідача - Чумаченко М.О.
довіреність б/н від 12.03.14 р.;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ДП "Національна енергетична
компанія "Укренерго" в особі
Південно-Західної електроенергетичної
системи звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача -
Державного проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" в особі
відокремленого підрозділу
"Південно-Західна електроенергетична
система" збитки у розмірі 136 693,55 грн. та
1827,00 грн. судового збору, мотивуючи свої
вимоги виявленими перевіркою ДФІ
України порушеннями щодо визначення
вартості проектно-вишукувальних робіт
за договором № 477/302 від 26.12.2011 р.

13.03.14 р. відповідач через канцелярію
суду надав відзив на позовну заяву, в
якому зазначив, що беручи до уваги
умови договору №477/302 від 26.12.2011 р. та
склад зобов'язань сторін за ним, не
вбачається жодного порушення
виконання цих зобов'язань з боку
Державного проектно-вишукувального та
науково-дослідного інституту
"Укренергомережпроект" в особі
відокремленого підрозділу
"Південно-Західна електроенергетична
система", тому просив у задоволенні
позову відмовити.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.03.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та заявив
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Державну фінансову інспекцію
України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.03.14 р.
клопотання позивача задоволено,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державну фінансову
інспекцію України. Розгляд справи
відкладено на "16" квітня 2014 р. о 10:00.

Представник відповідача в судовому
засіданні 16.04.14 р. підтримав свій
відзив, проти задоволення позовних
вимог заперечував.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився. Надав через
канцелярію господарського суду
Харківської області 14 квітня 2014 року
пояснення за вх.№12744, в яких заявлені
позовні вимоги підтримала та просив
позов задовольнити оскільки при
проведенні перевірки Державною
фінансовою інспекцією було
встановлено, що в порушення Правил
визначення вартості проектно -
вишукувальних робіт для будівництва,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 14.12.2000 р.
№285 є обов'язковим при їх фінансуванні
за кошти Південно - Західної ЕС
відповідач застосував завищені
нормативні значення вартості значення
вартості у завищеному розмірі, що
призвело до завищення вартості
виконаних робіт за ревізійний період
на суму 10 555.55 грн. За таких обставин
третя особа просила позов
задовольнити.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, пояснення їх повноважних
представників, всебічно та повно
з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Згідно договору № 477/302 від 26.12.2011 р. на
виконання робіт з коригування робочого
проекту "ПЛ ЗЗОкВ Дністровська ГАЕС-Бар
з реконструкцією ПС ЗЗОкВ "Бар" (далі по
тексту -договір), виконавець - Державний
проектно-вишукувальний та
науково-дослідний інститут
"Укренергомережпроект" в особі
Львівського філіалу (далі по тексту -
відповідач) взяв на себе зобов'язання
виконати роботи з коригування робочого
проекту "ПЛ ЗЗОкВ Дністровська ГАЕС-Бар
з реконструкцією ПС ЗЗОкВ "Бар",
забезпечити проходження державної
експертизи та отримання позитивного
висновку експертизи, а замовник -
Державне підприємство "Національна
енергетична компанія "Укренерго" в
особі Південно-Західної
електроенергетичної системи (далі по
тексту відповідач) - прийняти та
оплатити такі роботи. Ціна Договору
становила 1 800 369,60 грн. з ПДВ.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.846 Цивільного
кодексу України строки виконання
роботи або її окремих етапів
встановлюються у договорі підряду.

Роботи за договором було прийнято на
суму 1 800 369,60 грн. з ПДВ за актами № 5 від
19.03.2012 на 1 549 616,40 грн. та № 23 від 27.06.2012 на
250 753,20 грн.

Оплату за виконані за договором роботи
проведено на загальну суму 1 800 369,60 грн.
з ПДВ платіжними дорученнями: №3 від
23.01.2012 на 225 049,68 грн.; №703 від 30.03.2012 на 667
467,12 грн.; №829 від 18.04.2012 на 657 099,60 грн.;
№1987 від 27.07.2012 на 160 734,72 грн., №2968 від
17.10,2012 на 90 018,48 грн.

Під час ревізії
фінансово-господарської діяльності
позивача, за період з 01.07.2011 р. по 30.06.2013
р. державною фінансовою інспекцією
України було встановлено ряд порушень,
в тому числі під час перевірки зведених
та локальних кошторисів, сформованих
Львівським філіалом
"Укренергомережпроект" за вищевказаним
Договором, що було відображено в акті
ревізії від 18.10.2013 № 05-21/259.

З метою їх усунення, відповідно до п.7.
ст. 10 Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" державною
фінансовою інспекцією України до ДП
"НЕК "Укренерго" було направлено Вимогу
про усунення порушень від 25.11.2013 №
05-14/1914.

Предметом спору у даній справі є
обов'язок відповідача відшкодувати
позивачу шкоду завдану завищенням
вартості робіт, що виконувались ним
згідно договору №477/302 від 26.12.2011 року.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
повністю, всесторонньо, за своїм
внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оцінивши надані сторонами докази та
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи з
урахуванням фактичних та правових
підстав позовних вимог учасників
судового процесу, користуючись
принципом об'єктивної істини,
принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд
вважає, що позовні вимоги Позивача не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Стаття 3 ЦК України (ч. 2 та 3), закріплює,
що сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. А ціна (тариф) є
формою грошового визначення вартості
продукції (робіт, послуг), яку
реалізують суб'єкти господарювання.
Ціна є істотною умовою господарського
договору. Ціна зазначається в договорі
у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних
договорах (контрактах) можуть
визначатися в іноземній валюті за
згодою сторін. Суб'єкти господарювання
можуть використовувати у
господарській діяльності вільні ціни,
державні фіксовані ціни та регульовані
ціни - граничні рівні цін або граничні
відхилення від державних фіксованих
цін (ст. 189 Господарського кодексу
України (надалі - ГК України)).

Так, в силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. При цьому, у
відповідності з ч. 2 цієї статті, під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України,
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин, у т.ч. у вигляді
відшкодування збитків, є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Таким чином, підставою для настання
господарсько-правової
відповідальності, передбаченої ст. 224
ГК України, є правопорушення, що
включає в себе певні елементи: (а)
збитки, (б) протиправність поведінки
особи, яка заподіяла збитки; (в)
причинний зв'язок між ними; (г) вина.
Відсутність хоча б одного елемента
складу правопорушення, за загальним
правилом, виключає настання
цивільно-правової відповідальності.

Між тим, позивачем не доведено,
наявності у діях відповідача всіх
необхідних елементів складу
правопорушення. Зокрема, чи є поведінка
відповідача протиправною, з
урахуванням того, що ціна робіт
погоджена сторонами у договорі, а акти
приймання-передачі робіт підписані
сторонами без зауважень та ін.

Крім того, суд зазначає, що акт
складений Державною фінансовою
інспекцією України, без врахування
наявних у матеріалах справи первинних
документів, не є підставою для
стягнення з відповідача відповідної
грошової суми.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні" законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єкту, що
ревізується. Довідка
контрольно-ревізійного управління чи
акт перевірки може бути підставою для
вчинення відповідних процесуальних
дій посадовими особами (зокрема -
пред'явлення відповідного позову до
суду), однак не позбавляє відповідну
особу процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Крім того відповідно до ч. 2 ст. 189, 190, 191
ГК України суд вважає, що норми ДБН не є
обов'язковими для застосування
регульованими державою цінами, в силу
чого відповідно до положень ч. 3 ст. 632 ЦК
України, зміна ціни договору після його
виконання заборонена, а відповідно не
можуть бути та застосовані і до спірних
правовідносин.

Зазначеної правової позиції
дотримується і Вищій господарський суд
України у Постанові від 17 серпня 2011
року за справою 5023/574/11 та Харківській
Апеляційний господарський суд у
Постанові від 15 листопада 2010 року у
справі 38/182-10.

Суд вважає за необхідне зазначити
проте, що зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (ст.ст. 588 та 599 ЦК
України). У даному випадку були
підписані акти приймання виконаних
підрядних робіт, як вже зазначалось,
без зауважень Позивачем та
Відповідачем.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача 136 693,55 грн.
безпідставними та необґрунтованими,
відповідно до цього суд вважає в
задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, оскільки суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову,
судові витрати у даній справі
покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 264, 267, 526, 628, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 190,
191 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний