ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа № 926/170/14.

За позовом міського комунального
«Чернівцітеплокомуненерго»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості - 35380,61
грн.

Суддя І.В.Марущак

Представники:

Від позивача - Білянський М.І.,
довіреність від 25.12.2013 р.

Від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Міське комунальне підприємство
"Чернівцітеплокомуненерго" звернулося
з позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, в якому просить стягнути з
відповідача заборгованість, яка
виникла внаслідок неналежного
виконання умов договору №552 на
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 01.08.2009 р. на загальну суму 35380,61
грн., з яких 33210,10 грн. - сума основного
боргу, 1203,97 грн. - пеня, 333,13 грн. -
інфляційні, 633,41 грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідно до
договору договору на постачання
теплової енергії в гарячій воді №552 від
01.08.2009 р., укладеного між сторонами,
позивач взяв на себе зобов'язання
постачати споживачеві (відповідачу)
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а відповідач
зобов'язався оплатити одержану теплову
енергію за встановленими тарифами і у
визначені вищезазначеним Договором
строки. В порушення істотних умов
Договору, відповідач не виконав взяті
на себе зобов'язання, що призвело до
виникнення заборгованості за період з
01.11.2012 р. по 31.12.2013р. в сумі 33210,10 грн. Крім
того, за прострочення виконання
зобов'язання позивач нарахував
відповідачу пеню в сумі 1203,97 грн., 3 %
річних в сумі 633,41 грн. та збитки завдані
інфляцією в сумі 333,13 грн.

Провадження у справі порушено ухвалою
від 05.02.2014 р. Ухвалою від 02.04.2014 р. строк
вирішення спору продовжено поза межами
двох місяців та відкладено розгляд
справи на 15.04.2014 р., відповідача
зобов'язано надати відзив на позов та
докази в його обґрунтування, копію
довідки про включення до ЄДРПОУ.

15.04.2014 р. позивач звернувся до суду із
заявою в якій просить припинити
провадження по справі щодо стягнення
33210,10 грн. основного боргу у зв'язку із
відсутністю предмету спору, та
стягнути з фізичної особі-підприємця
ОСОБА_1 на користь міського
комунального підприємства
«Чернівцітеплокомуненерго» пеню в
сумі 1203,97 грн., інфляційні - 333,13 грн., 3%
річних - 633,41 грн. та 1827 грн. судового
збору.

Представник позивача в судовому
засіданні 15.04.2014 р. підтримав заяву про
припинення провадження у справі в
частині стягнення основного боргу.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
встановив наступне.

01.08.2009 р. між сторонами укладено договір
на постачання теплової енергії в
гарячій воді №552 відповідно до пункту 1.
якого: «Теплопостачальна організація
бере на себе зобов'язання постачати
Споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені цим договором».

Згідно додатку № 1 до договору №552 від
01.08.2009р. енергопостачальна організація
постачає Споживачу теплову енергію на
об'єкт - міні бар, більярд, АДРЕСА_2.

Розмір щомісячної плати за
теплопостачання на момент укладання
Договору становить: - центральне
опалення 2,34 грн. з ПДВ цілий рік (за 1 м2
опалювальної площі при висоті
приміщення до 2,5 м). цілий рік (пункт 2
розділ ІІ Договору) та центральне
опалення 285,59 грн. з ПДВ (за 1 ГКал.) в
опалюваний період (пункт 3 розділ ІІ
Договору).

01.10.2011 року між сторонами укладена
угода про внесення змін до договору на
постачання теплової енергії в гарячій
воді №552 від 01.08.2009 р. згідно якої
сторони пункт 3 розділу 2 виклали в
редакції: «- централізоване опалення за
двоставковими тарифами
умовно-постійна частина 2,34 грн. (з ПДВ)
за 1 кв.м приведеної площі (1 кв.м
опалювальної площі при висоті
приміщення до 2,5 м.) для інших
споживачів щомісячно протягом року із
засобами обліку та без засобів обліку;
умовно-змінна частина - 571,176 грн. за 1
Гкал. (з ПДВ) для інших споживачів.»

Теплова енергія надавалася протягом
опалювального періоду із жовтня по
квітень місяці відповідного року.

Пунктом 4 розділу 2 договору №552 від
01.08.2009р. передбачено, що в разі зміни
тарифів споживач послуг сплачує за
теплову енергію за новими тарифами з
дня введення їх в дію.

Відповідно до пунктів ІІІ.4 та ІІІ.5
договору №552 від 01.08.2009р.: «При
відсутності приладів обліку, або
виході його з ладу (несанкціоноване
втручання, порушення пломб, механічне
пошкодження, закінчення терміну дії
держповірки) обсяг теплової енергії, що
відпущена Споживачу, визначається як
виняток розрахунковим методом, згідно
з договірними тепловими
навантаженнями (додаток № 1).

У разі підключення Споживача без
приладів комерційного обліку теплової
енергії вартість теплової енергії
визначається за діючими тарифами
згідно норм споживання.».

Обсяг отриманої теплової енергії за
спірний період з 01.11.2012 року по 31.12.2013
року отриманої відповідачем
підтверджується журналом 552 обліку
використання теплової енергії в
гарячій воді по п/п ОСОБА_1 АДРЕСА_2, з
якого вбачається, прилад обліку знятий
на держповірку, а розрахунок
проводився по тепловому навантаженню
розрахунковим методом, згідно з умов
договору.

Споживач зобов'язується своєчасно
оплачувати послуги в установлені
договором терміни, але не пізніше ніж 15
числа за розрахунковим місяцем (пункт V1
Договору).

Відповідно до пункту ІV3, 1V4, 1V5 порядок
розрахунків за теплову енергію
споживач сплачує теплопостачальній
організації вартості спожитої
теплової енергії, визначеної
договором, або згідно рахунку, який
надається Виробником до 10 числа за
розрахунковим місяцем. В разі
розрахунку за показниками приладів
обліку, споживач зобов'язаний
щомісячно подавати звіт про фактичне
споживання теплової енергії у відділ
реалізації підприємства в терміни
визначені в додатку №1. Якщо споживач
не має приладів обліку, обсяги фактично
спожитої теплової енергії
визначаються згідно з договірним
тепловим навантаженням з урахуванням
середньомісячної температури
зовнішнього повітря та кількості годин
роботи тепловикористовуючого
обладнання споживача.

Згідно п. 1 розділу 4 Договору та ч. 6 ст.
276 ГК України - «Розрахунки за теплову
енергію, що споживається, проводяться в
грошовій формі відповідно до
встановлених органам місцевого
самоврядування тарифів на підставі
показань приладів обліку чи
розрахунків».

Статтею 10 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» від 03.12.1990 року N 507-ХІІ -
передбачено зміну рівня державних
фіксованих та регульованих цін і
тарифів на окремі види продукції,
товарів і послуг здійснюється в
порядку і в строки, що визначаються
тими органами, які відповідно
затверджують або регулюють ціни
(тарифи). Рішення Чернівецької міської
ради та зміни до них були прийняті на
підставі ст.ст. 7, 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 20
Закону України «Про теплопостачання».

Розмір оплати було визначено згідно
тарифів, затверджених рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради «Про затвердження норм
витрат тепла, розмірів двоставкових
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії на централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) та визнання такими, що
втратили чинність рішення виконавчого
комітету міської ради від 08.07.2008 року»
від 30.12.2008 року № 1031/24, рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради «Про встановлення
скоригованих двоставкових тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії на
централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) води та визнання такими, що
втратили чинність рішення виконавчого
комітету з цього питання» від 22.02.2011
року № 122/4, рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
«Про внесення змін в рішення
виконавчого комітету міської ради від
22.02.2011р. № 122/4, від 30.12.2008р. № 1031/24 щодо
встановлення двоставкових тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії на
централізоване опалення та
одноставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) води» від 22 листопада 2011 року
№ 724/20, Постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
від 16.03.2012р. № 140 «Про встановлення
тарифів на теплову енергію МКП
«Чернівцітеплокомуненерго», рішенням
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради «Про внесення змін в
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 30.12.2008
року № 1031/24 «Про затвердження норм
витрат тепла, розмірів двоставкових
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії на централізоване опалення та
одно ставкових тарифів на теплову
енергію на гаряче водопостачання
(підігрів) та визнання таким, що
втратило чинність рішення виконавчого
комітету міської ради від 08.07.2008 року
№499/13» та рішенням виконавчого
комітету Чернівецької міської ради №
338/10 від 25.06.2013р.

Нарахування проводилися у
відповідності до умов діючого договору
на підставі затверджених тарифів, які
доводились до споживача своєчасно.

Пунктом Х.1 Договору передбачено, що
даний Договір набирає чинності з дня
його підписання і діє протягом одного
року. Договір вважається пролонгованим
на кожний наступний рік, якщо за місяць
до закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення (п.Х.2 Договору).

Дані про визнання зазначеного Договору
у встановленому законом порядку
недійсним відсутні.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

З огляду на вищевикладене, дослідивши
договір на постачання теплової енергії
в гарячій воді №552 від 01.08.2009 р., суд
встановив, що даний договір є
укладеним, оскільки між сторонами
існувала домовленість, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, досягнуто
згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 19 Закону України «Про
теплопостачання» від 02.06.2005 року
передбачає, що споживач, в даному
випадку - відповідач, повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично відпущену
теплову енергію, а статтею 193 ГК України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських правовідносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів та договору.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу
України: «Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.»,

Статтею 526 Цивільного кодексу України,
встановлено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Ст. 193 Господарського кодексу України
також передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: звіту про нарахування та оплату,
відповідач в період з 01.11.2012 року по
31.12.2013 року отримав теплову енергію на
загальну суму 33210,10 грн., проте, в
порушення взятих на себе зобов'язань,
за надані послуги не розрахувався, що
призвело до виникнення заборгованості
у сумі 33210,10 грн.

Відповідно право вимоги в позивача
виникло на основний борг в сумі 33210,10
грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач просить стягнути пеню за
період з 01.11.2012 р. по 31.12.2013 р. в сумі 1203,97
грн.

Розділом V1 договору на постачання
теплової енергії в гарячій воді №552 від
01.08.2009 р. встановлено: «Споживач послуг
зобов'язаний в разі несвоєчасного
внесення плати за послуги сплачувати
пеню в розмірі 0,5% від суми,
передбаченої п. 1V. 2. Договору…, боргу
простроченого платежу (але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством)».

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Зокрема, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

При цьому, частиною 6 статті 231 ГК
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно вимог ст. 1 та 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від 22
листопада 1996 року N 543/96-ВР: «Платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.».

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня коли зобов'язання мало
бути виконано.

Розрахунок пені позивачем здійснено
відповідно до вимог Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ч.6
ст. 232 Господарського кодексу України

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач правомірно
нарахував відповідачу пеню в сумі 1203,97
грн., а відтак вона підлягає стягненню з
останнього.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить стягнути 3% річних в
сумі 633,41 грн. та інфляційні втрати в
сумі 333,13 грн. за період з 01.11.2012 р. по
31.12.2013 р., відповідно задоволенню
підлягають вимоги по стягнення 3%
річних в сумі 633,41 грн. та інфляційних
втрат в сумі 333,13 грн.

Відповідачем після порушення
провадження по справі погашена сума
основного боргу згідно договору №552
від 01.08.2009 р., що підтверджується
випискою з банківського рахунку
позивача за 26.03.2014 р. на суму 33210,10 грн.,
отже суд прийшов до висновку, що
провадження по справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 33210,10
грн. підлягає припиненню у зв'язку із
відсутністю предмету спору.

У пункті 5.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України №7 від 21.02.2013 р.
зазначено: «Статтею 7 Закону
передбачено підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК).
Водночас закриття провадження у
справі, про яке йдеться у пункті 5
частини першої цієї статті Закону, є
поняттям цивільного і
адміністративного судочинства,
передбаченим відповідно статтею 205
Цивільного процесуального кодексу
України і статтею 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які господарським судам у
здійсненні судочинства не
застосовуються. Таким чином,
припинення провадження у справі з
підстав, передбачених статтею 80 ГПК, не
тягне за собою наслідків у вигляді
повернення сплаченої суми судового
збору.»

Статтею 33 ГПК України передбачено що,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Відповідачем не надано доказів повного
погашення заборгованості до звернення
позивача із позовом.

У зв'язку із тим, що відповідачем
погашено заборгованість перед
позивачем після звернення із позовом,
судові витрати слід стягнути із
відповідача на користь позивача в
повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 12, 49, п.1-1 ст.80, 82, 84, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (58013, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1)
на користь міського комунального
підприємства
«Чернівцітеплокомуненерго» (58018,
м.Чернівці, вул. Максимовича, 19-а, р/р
2000 в ПАТ «Комерційний Банк
«Надра» м. Чернівці, МФО 380764, код 34519280)
1203,97 грн. - пені, 633,41 грн. - 3% річних, 333,13
грн. - інфляційних втрат та 1827,00 грн.
судового збору.

3. В решті позовних вимог провадження у
справі припинити.

4. З набранням судовим рішенням
законної сили видати наказ.

За згодою представника позивача в
судовому засіданні 15.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Оформлене у відповідності до
вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України
рішення підписане 17.04.2014 року.

Суддя
І.В. Марущак