ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

04 квітня 2014 р.
Справа № 902/88/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши, у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного акціонерного
товариства " Страхове товариство "
Гарантія" (01601, м.Київ,
вул.Печерський узвіз, 3; адреса для
листування: 14000, м.Чернігів,
вул.Шевченка,5)

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" (21034, м.Вінниця,
вул.Сергеєва-Ценського,14)

про стягнення 49490 грн. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Благун Б.М. - довіреність
№ б/н від 04.02.2014р.;

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство "
Страхове товариство " Гарантія"
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" про
стягнення в порядку регресу 49490 грн.
виплаченого страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 24.01.2014 р. за
вказаним позовом порушено провадження
у справі № 902/88/14 та призначено її до
розгляду на 07.02.2014 р.

Фіксація судового процесу шляхом
звукозапису не здійснюється в зв'язку з
неподанням клопотання про
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника позивача та ненаданням
сторонами витребуваних доказів,
ухвалою суду від 07.02.2014 року розгляд
справи відкладено на 20.02.2014 року.

Ухвалою суду від 20.02.2014 року розгляд
справи відкладено на 24.03.2014 року.

Представники сторін в засідання суду
24.03.2014 року не з'явилися, хоча про час та
місце розгляду спору були повідомлені
завчасно та належним чином.

Відповідач подав до суду клопотання №
б/н від 24.03.2014 року про відкладення
розгляду справи, у зв'язку з
неможливістю представника відповідача
бути присутнім в судовому засіданні
24.03.2014 року через хворобу та враховуючи
наміри представника відповідача
звернутись до суду з клопотанням про
витребування додаткових доказів, що
можуть вплинути на рішення суду по
справі.

Ухвалою суду від 24.03.2014 року задоволено
клопотання відповідача, розгляд справи
відкладено до 24.03.2014 року та продовжено
строк вирішення спору на 15 днів на
підставі поданого відповідачем
клопотання.

Представник позивача в засідання суду
04.04.2014 року не з'явився, натомість 02.04.2014
року до суду надійшла заява № 476/14 від
31.03.2014 року, в якій останній зазначає, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку представника, просить
провести судове засідання без участі
представника ПАТ " Страхове товариство
" Гарантія" .

Відповідач у відзиві № 12 від 06.02.2014 року
та в судовому засіданні проти позову
заперечує мотивуючи тим, що позовні
вимоги заявлені безпідставно, оскільки
докази, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, не дають підстави вважати, що
ДТП є безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану
причепа "МАЗ-83781" д.н.з. НОМЕР_3 існуючим
вимогам правил дорожнього руху. Окрім
того, відповідач в додаткових
поясненнях зазначає, що з матеріалів
справи не вбачається, які реальні
витрати були понесені власником
автомобіля "Крайслер" д.н.з. НОМЕР_12
після ДТП на придбання запасних частин
та на оплату ремонтних робіт.

Крім того, представником відповідача
04.04.2014 року до суду подано клопотання
від 04.04.2014 року, якими останній просить
витребувати з Немирівського районного
суду Вінницької області
адміністративну справу № 3/217/40/12 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124
Кодексу про адміністративні
правопорушення, оскільки, на думку
відповідача, доказом у справі № 902/88/14 є
матеріали адміністративної справи №
3/217/40/12.

Розглянувши зазначене клопотання, суд
дійшов висновку про відмову в його
задоволенні, з огляду на те, що до
предмету доказування у даній справі не
відноситься встановлення судом
обставин, які вже були встановлені
Немирівським районним судом
Вінницької області, оскільки,
відповідно до положень ст. 35 ГПК
України, судом не доводяться при
розгляді справи, факти, які відповідно
до закону вважаються встановленими.

Дослідивши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

11.03.2011 року між Відкритим акціонерним
товариством "Страхове товариство
"Гарантія" в особі Вінницької філії, яке
було перейменовано у Приватне
акціонерне товариство "Страхове
товариство "Гарантія" (за договором -
страховик) та Приватним акціонерним
товариством "Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556",
правонаступником якого є Товариство з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556" (за
договором - страхувальник) укладено
договір (поліс) № АА 2039325 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, згідно якого
забезпеченим транспортним засобом
визнано автомобіль "МАЗ 5", д.н.з.
НОМЕР_13 та договір (поліс) № АА3301045
згідно якого забезпеченим
транспортним засобом визнано причіп
"МАЗ 83781" д.н.з. НОМЕР_3.

16.12.11р. близько о 18 год. 30 хв. на 454 км
автодороги
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам"янка
водій ТОВ "Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556" ОСОБА_2 керував
автомобілем "МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_13 із
причепом "МАЗ 83781", д.н.з. НОМЕР_3, з якого
відлетіло колесо та здійснило
зіткнення з автомобілем "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_12, під керуванням ОСОБА_3 В
результаті ДТП автомобіль "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_12 отримав механічні
пошкодження.

Згідно постанови Немирівського
районного суду Вінницької області від
26.01.2012 року водія ОСОБА_2 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Відповідно до протоколу
адміністративного правопорушення від
16.12.2011 року № 21391, дана ДТП сталася
внаслідок управління водієм ОСОБА_2
несправним транспортним засобом. Свою
вину у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_2
визнав повністю, про що зазначається у
постанові Немирівського районного
суду Вінницької області від 26.01.2012 року.

Згідно довідки № 20-02 від 05.02.2014
року, ОСОБА_2 з 07.11.2008 року (наказ № 50-К
від 08.11.08 р.) і по теперішній час працює в
товаристві відповідача на посаді
водія.

На час виникнення
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2
керував транспортним засобом та на
підставі подорожнього листа № 3166 від
15.12.2011 року, що свідчить про виконання
ним на момент вчинення ДТП своїх
трудових обов'язків.

20.12.2011 року до ПАТ "СТ "Гарантія" із
заявою звернувся ОСОБА_3, в якій,
зокрема, повідомляв про ДТП та просив
виплатити йому страхове відшкодування.

В свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_14 власником
автомобіля "Крайслер " д.н.з НОМЕР_12
зазначено ОСОБА_4, а також вказано в
даному свідоцтві, що ОСОБА_3 має право
користування даним автомобілем.

Пунктом 1.6. ст.1 Закону України " Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що власниками
транспортних засобів є юридичні та
фізичні особи, які відповідно до
законів України є власниками або
законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди або правомірно
експлуатують транспортний засіб на
інших законних підставах.

Згідно п.1.3 ст.1 вищезазначеного Закону
потерпілими є юридичні та фізичні
особи, життю, здоров'ю та/або майну яких
заподіяна шкода внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з
використанням транспортного засобу

Відповідно до п.35.1 ст. 35. Закону України
" Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

Згідно звіту про експертну оцінку
колісного транспортного засобу від
12.02.2012 року вартість відновлюваного
ремонту автомобіля "Крайслер", д.н.з.
НОМЕР_12 складає 98757,0 грн.

Згідно договору (полісу) № АА3301045
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ліміт відповідальності
страховика за шкоду заподіяну майну
становив 50000 грн.

09.04.2012 року ПрАТ "Страхове товариство
"Гарантія" було складено страховий акт
№ 2-14/02.1/12 на підставі якого, а також на
підставі полісу №АА/3301045 від 11.03.2011 року
ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія"
сплатило потерпілій особі (ОСОБА_3)
страхове відшкодування в розмірі 49490,0
грн. (50000 - 510 = 49490, де 50000 - ліміт
відповідальності страховика, 510 -
франшиза), що підтверджується
платіжними дорученнями № 111 від 20.12.2012
року та № 116 від 26.04.2012 року.

26.09.2013 року, керуючись абз. г) п. 38.1.1. ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", позивач
направив на адресу відповідача лист №
2938/13 з вимогою здійснення
відшкодування виплаченої суми
страхового відшкодування в розмірі 49490
грн. Зазначений лист був отриманий
відповідачем 03.10.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
наявним в матеріалах справи.

За твердженням позивача, відповіді на
претензію відповідачем надано не було,
страхову суму не відшкодовано.

Факт не проведення розрахунків
відповідачем не заперечується
останнім.

Не проведення відповідачем погашення
згідно заявленої претензії спонукало
позивача звернутись до суду з
регресним позовом до страхувальника на
підставі ст. 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 22, 993, 1172, 1191 ЦК України.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі встановлені,
зокрема, статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно пункту 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. Таким
чином, відшкодування шкоди, що
заподіяна третій особі здійснюється у
порядку, що встановлений зазначеним
законом.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Правила щодо регресного позову
страховика встановлені статтею 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Право вимоги страховик отримує тільки
в разі, якщо він виплатив страхове
відшкодування, тобто вимога до винної
особи по суті буде мати регресний
характер. Таку вимогу страховик може
пред'явити до особи, відповідальної за
завдані збитки.

Відповідно до підпункту 38.1.1 "г" пункту
38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регрес ний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, у разі, якщо
дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

При цьому, згідно статті 33 Закону
України "Про дорожній рух" технічний
стан транспортних засобів, що
перебувають в експлуатації, у частині,
що стосується безпеки дорожнього руху
та охорони навколишнього середовища,
має відповідати правилам, нормативам і
стандартам, затвердженим у
встановленому порядку. Обов'язок щодо
забезпечення належного технічного
стану транспортних засобів
покладається на їх власників або інших
осіб, які їх експлуатують, згідно з
чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно частини 1 статті 1172 Кодексу
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Предмет спору у даній справі становить
вимога про стягнення з відповідача в
порядку регресу суми виплаченого
позивачем страхового відшкодування за
полісом №АА/3301045 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на підставі
підпункту 38.1.1. "г" пункту 38.1. статті 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів". Підставою для
подання регресного позову згідно
наведених вимог закону, є встановлення
факту, що ДТП сталась внаслідок
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

Вимоги щодо технічного стану
транспортних засобів та їх обладнання
визначені у розділі 31 Правил
дорожнього руху затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2001р. № 1306, та згідно з п. 31.1
технічний стан транспортних засобів та
їх обладнання повинні відповідати
вимогам стандартів, що стосуються
безпеки дорожнього руху та охорони
навколишнього середовища, а також
правил технічної експлуатації,
інструкцій підприємств-виробників та
іншої нормативно-технічної
документації.

Як вбачається з протоколу
адміністративного правопорушення від
16.12.2011 року № 21319, ОСОБА_2 керував
автомобілем "МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_13,
буксирував причіп "МАЗ 83781", д.н.з.
НОМЕР_3, внаслідок чого з
вищезазначеного несправного причіпа
відлетіло колесо та здійснило
зіткнення з автомобілем "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_12.

Немирівським районним судом
Вінницької області досліджувались
обставини даного ДТП та за наслідками
розгляду справи було встановлено, що
16.12.2011 року водій ОСОБА_2 керував
автомобілем марки "МАЗ-533630", д/н НОМЕР_13
і буксував причіп, з якого відлетіло
колесо та здійснило зіткнення з
автомобілем марки "Крайслер", д/н
НОМЕР_12, внаслідок чого легковий
автомобіль отримав механічні
пошкодження; своїми діями ОСОБА_2 скоїв
ДТП та порушив вимоги ст. 124 КУпАП. Окрім
того, як вбачається з постанови
Немирівського районного суду
Вінницької області від 26.01.2012 року,
ОСОБА_2 свою вину у вчиненні ним даного
правопорушення визнав повністю, окрім
того його вина доведена матеріалами
справи.

Доказів оскарження постанови
Немирівського районного суду
Вінницької області від 26.01.2012 року та
її скасування матеріали справи не
містять.

За приписами ч.5 ст. 35 ГПК України факти,
які відповідно до закону вважаються
встановленими, не доводяться при
розгляді справи.

Отже, враховуючи те, що водій
автомобіля "МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_13 із
причепом "МАЗ 83781", д.н.з. НОМЕР_3, ОСОБА_2
не забезпечив справний стан
транспортного засобу, необхідний для
його безпечного буксирування, що
призвело до дорожньо-транспортної
пригоди, та те, що винною особою у ДТП
визнано саме цю особу, а також зважаючи
на те, що виплата страхового
відшкодування була проведена ПАТ
"Страхове товариство "Гарантія" на
підставі полісу № АА/3301045, згідно якого
забезпеченим транспортним засобом
визнано причіп "МАЗ 83781" д.н.з. НОМЕР_3., у
позивача на підставі підпункту 38.1.1. "г"
пункту 38.1. статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" виникло право регресу до
відповідача після виплати страхового
відшкодування за цим полісом.

При цьому з матеріалів справи не
вбачається, а відповідачем не доведено,
що ним в порядку пункту 36.7. статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" було оскаржено у
судовому порядку рішення позивача про
здійснення страхового відшкодування
за полісом № АА/3301045 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника причіпа "МАЗ
83781" д.н.з. НОМЕР_3.

Отже, відповідно до статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та враховуючи встановлені
судом обставини, до позивача, з моменту
виплати страхового відшкодування,
перейшло право вимоги до відповідача
як до страхувальника, працівник якого
відповідальний за заподіяний збиток.

Суд враховує, що наведеної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у
постановах: № 16/5005/17114/2011 від 18.06.2012 року,
№ 913/1552/13 від 09.12.2013 року, № 5011-54/15328-112
від 10.04.2013 року.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Доводи відповідача наведені у відзиві
є необґрунтованими та спростовуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Слід зауважити, що з метою реалізації
відповідачем права на судовий захист
своїх прав та інтересів, судом
задовольнялись клопотання відповідача
щодо відкладення розгляду справи, для
надання можливості останньому надати
доказів в обґрунтування своїх
заперечень на позов. Однак, всупереч
наведено, відповідач не подав до суду
жодного доказу в спростування позовних
вимог позивача щодо стягнення витрат
по сплаті страхового відшкодування, в
тому рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів).

Із врахуванням наведеного вище вимога
позивача являється правомірною та
обґрунтованою з огляду на що
задовольняється судом в повному
обсязі.

Витрати на сплату судового збору
підлягають віднесенню на
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

04.04.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" (21034, м.Вінниця,
вул.Сергеєва-Ценського,14) на користь
Приватного акціонерного товариства "
Страхове товариство " Гарантія" (01601, м.Київ, вул.Печерський
узвіз, 3; адреса для листування: 14000,
м.Чернігів, вул. Шевченка, 5) 49490 грн. -
виплаченого страхового відшкодування,
1827 грн. - відшкодування витрат на
судовий збір.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати позивачу
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 09 квітня 2014 р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (14000, м.Чернігів,
вул.Шевченка,5)