ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа № 5026/1883/2012

Господарський суд Черкаської
області в складі: головуючого судді
Анісімова І.А., суддів Грачова В.М. та
Спаських Н.М. при секретарі судового
засідання Швидкій О.В.

у відкритому судовому засіданні в
приміщенні господарського суду за
адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка,307

за участю представників сторін

від прокуратури: Пархоменко Д.П. -
старший прокурор відділу,

за участю представників сторін

від позивача 1: Попов В.О. - за
довіреністю,

від позивача 2: не з'явився,

від позивача 3: не з'явився,

від відповідача 1: не зявився,

від відповідача 2: Савельєва О.Г. - за
довіреністю,

розглядає справу:

за позовом Заступника прокурора
Черкаської області в інтересах держави
в особі Черкаської обласної державної
адміністрації, Державної інспекція
сільського господарства в Черкаській
області та управління Державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області

до Черкаської міської ради та до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Акант+К"

про визнання рішень та державного акту
недійсним та про повернення земельної
ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про:

- визнання недійсним рішення
Черкаської міської ради №4-156 від 13.12.2007
«Про надання товариству ТОВ «Фірма
Акант+К» земельної ділянки в оренду по
вул. Сурікова,30» та №4-574 від 24.07.2008 «Про
продаж земельної ділянки ТОВ «Фірма
Акант+К» по вул. Промисловій,15»;

- визнання недійсним договір від
03.09.2008 купівлі-продажу земельної
ділянки по вул. Промисловій, б15,
м.Черкаси площею 33508 кв.м., укладений між
Черкаською міською радою та ТОВ "Фірма
Акант+К";

- визнання недійсним державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ №043540 від 09.04.2009;

- витребування із незаконного
володіння ТОВ "Фірма Акант+К" земельну
ділянку по вул. Промисловій, 15,
м.Черкаси, площею 33508 кв.м;

- зобов'язання ТОВ "Фірма Акант+К"
повернути земельну ділянку по вул.
Промисловій, 15, м.Черкаси, площею 33508
кв.м у власність держави в особі
Черкаської обласної державної
адміністрації.

Ухвалою від 18.12.2012 року суддя
Анісімов І.А. повернув позовну заяву
без розгляду через підписання її
заступником прокурора Черкаської
області, що суперечить вимогам чинного
законодавства.

Постановою від 11.02.2013 року
Київським апеляційним господарським
судом ухвалу суду першої інстанції від
18.12.2012 року скасовано, справу передано
на розгляд господарському суду
Черкаської області (а.с. 102 том 1).

Розпорядженням № 5 від 04.07.2013 року
(а.с. 32 том 2) для розгляду справи
створено колегію у складі суддів
Анісімова І.А. (головуючий), Грачова В.М.
та Спаських Н.М.

Ухвалою від 30.10.2013 ( а.с. 86-94 том 2)
позовні вимоги у справі було залишено
без розгляду з підстав неправильного
визначення прокурором органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
17.12.2013 ухвалу господарського суду
Черкаської області від 30.10.2013 було
скасовно, а справу передано на розгляд
до господарського суду Черкаської
області.

В ході розгляду справи прокурор
та позивачі позовні вимоги підтримали
повністю та просять їх задовольнити з
підстав порушення вимог чинного
законодавства при розпорядженні
Черкаською міською радою земельною
ділянкою державної форми власності.

Представники відповідачів проти
задоволення позовних вимог заперечили
з мотивів, що земельна ділянка
передавалася в оренду та в подальшому у
власність ТОВ "Фірма "Акант+К" на
законних підставах. Відповідачі
вважають, що спірні рішення були
прийняті Черкаською міською радою на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
Земельним кодексом України, не
порушують прав та охоронюваних законом
інтересів держави та установи з
виконання покарань, яке було
користувачем земельної ділянки.

Відповідачі просять врахувати, що
на час прийняття спірних рішень ТОВ
"Фірма "Акант+К" вже була власником
об'єкта нерухомості на спірній
земельній ділянці, що виключає
віднесення її до категорії земель
державної власності. Вказана земельна
ділянка відноситься до земель
промисловості в межах міста, якою може
розпоряджатися міська рада, а
підприємство ЧВК № 62 УДДУ ПВП як
фактичний користувач земельної
ділянки, на якій розташовано продане
майно, дало згоду на передачу її на
користь ТОВ "Фірма "Акант+К", що виключає
порушення прав даного підприємства.

Другий відповідач також просить
суд застосувати до позовних вимог
строк позовної давності.

Заслухавши доводи та пояснення
представників учасників процесу та
дослідивши наявні у справі документи,
суд вважає, що у позові слід відмовити
повністю, виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 58
Конституції України про дію
нормативно-правового акта в часі, до
дії, події чи факту застосовується той
закон або інший нормативно-правовий
акт, під час дії якого вони настали або
мали місце.

З матеріалів справи вбачається
наступне:

22.01.1996 року Відділу виконання
покарань управління Міністерства
внутрішніх справ України по Черкаській
області Черкаською міською радою було
видано державний акт на право
постійного користування землею на
земельну ділянку площею 22,75 га під
існуючу установу відповідно до рішень
виконкому Черкаської міської ради від
04.12.1995 року № 599 та від 23.11.1993 року № 492
(а.с. 33 том 1).

Постановою КМУ від 20 жовтня 2011 р. N
1062 "Про утворення територіальних
органів Державної пенітенціарної
служби" було утворено, як юридичні
особи публічного права, територіальні
органи Державної пенітенціарної
служби шляхом перетворення
територіальних органів Державного
департаменту з питань виконання
покарань.

На підставі даної постанови
утворилося Управління Державної
пенітенціарної служби в Черкаській
області з існуючого на той час
управління Державного департаменту з
питань виконання покарань у Черкаській
області.

За доводами прокурора, на
земельній ділянці по вул. Сурикова, 30 у
м. Черкаси було розташоване
незавершене будівництво, яке на праві
власності належало підприємству
Черкаської виправної колонії № 62
управління державного департаменту
України з питань виконання покарань в
Черкаській області.

Даний об'єкт за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 21.09.2007 року було продано
підприємством Черкаської виправної
колонії № 62 на користь другого
відповідача по справі - ТОВ "Фірма
Акант+К" (а.с. 37 том 1).

Рішенням від 13.12.2007 року № 4-156 (а.с.
51 том 1) Черкаська міська рада передала
ТОВ "Фірма Акант+К" земельну ділянку
площею 33 508 кв.м. по вул. Сурікова, 30 у м.
Черкаси в оренду на 49 років з правом
подальшого викупу під об'єкт
незавершеного будівництва з метою
завершення будівництва та подальшої
експлуатації під виробничий комплекс
за рахунок землекористування
Черкаської виправної колонії № 62 УДДУ
ПВП в Черкаській області. Цим же
рішенням було затверджено технічну
документацію із землеустрою на
передану другому відповідачу земельну
ділянку по вул. Сурікова, 30 та припинено
Черкаській виправній колонії № 62 УДДУ
ПВП в Черкаській області право
користування земельною ділянкою
площею 33 508 кв.м. по вул. Сурікова, 30.

Попередньо, підприємство ЧВК УДДУ
ПВП в Черкаській області надало
письмову згоду на передачу ТОВ "Фірма
Акант+К" земельної ділянки площею 33 508
кв.м по вул. Сурікова, 30 (а.с. 48 том 1).

Наказом № 574 від 18.12.2007 року № 7002/14
Управлінням містобудування та
архітектури виконкому Черкаської
міської ради було змінено порядковий
вуличний знак № 30 по вул. Сурікова, на №
15 по вул. Промисловій у м. Черкаси.

25.12.2007 року між відповідачами по
справі було укладено договір оренди
землі ( а.с. 54 том 1), на підставі якого в
оренду ТОВ "Фірма Акант+К" передано
земельну ділянку площею 33 508 кв.м по
вул. Промисловій, 15 під об'єкт
незавершеного будівництва.

В подальшому, 24.07.2008 року
Черкаська міська рада прийняла рішення
№ 4-574 (а.с. 61 том 1) про продаж земельної
ділянки на користь ТОВ "Фірма Акант+К"
площею 33 508 кв.м по вул. Промисловій, 15.

Договір купівлі-продажу
земельної ділянки між відповідачами
укладено 03.09.2008 року та посвідчено
нотаріально (а.с. 63 том 1).

27 квітня 2009 року ТОВ "Фірма
Акант+К" отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
серія ЯЗ№ 043540 (а.с. 68 том 1).

Прокурор просить задовольнити
заявлені позовні вимоги на таких
підставах:

- спірна земельна ділянка, що в
даний час перебуває у власності ТОВ
"Фірма Акант+К", незаконно вибула із
державної власності та не була у
встановленому чинним законодавством
порядку вилучена у її попереднього
користувача;

- Черкаська міська рада не мала
права розпоряджатися земельною
ділянкою державної форми власності;

- належним розпорядником землями
державної форми власності є виключно
облдержадміністрації, які також
вирішують питання про вилучення таких
земель із постійного користування і
саме до цього позивача земельна
ділянка повинна бути повернута.

В ході розгляду справи прокурор
пояснив, що вимоги про визнання
недійсними рішень Черкаської міської
ради від 13.12.2007 року та від 24.07.2008 року є
основними щодо решти вимог -- про
витребування земельної ділянки із
незаконного володіння та зобов'язання
повернути земельну ділянку. Прокурор
вважає, що підстави для задоволення цих
вимог будуть автоматично доведеними
після задоволення судом позовних вимог
щодо незаконності рішень міської ради.

Як вказано вище, законність
вчинених дій повинна перевірятися на
підставі того законодавства, яке було
чинним за час вчинення цих дій.

За доводами прокурора, заявленим
позовом захищається право власності
держави на земельну ділянку, яка
незаконно перейшла у приватну
власність до ТОВ "Фірма Акант+К".

Доводи прокурора про порушення
прав позивачів внаслідок переходу
права власності на земельну ділянку до
ТОВ "Фірма Акант+К" підтримують лише
Управління державної пенітенціарної
служби та Черкаська
облдержадміністрація. Представник
державної інспекції сільського
господарства в Черкаській області не
зміг пояснити, в чому полягає порушення
права інспекції набуттям другим
відповідачем права власності на спірну
земельну ділянку.

З приводу обраного прокурором
способу захисту права суд зазначає
наступне:

Прокурор просить задовольнити
позов в т.ч. на підставі ст. 387 та 388 ЦК
України про право власника на
витребування майна із чужого
незаконного володіння та право
власника на витребування майна від
добросовісного набувача. За своїм
правовим змістом ці норми не
потребують попереднього визнання
недійсними будь-яких рішень місцевих
органів влади та договорів, на
підставі яких земельна ділянка
перейшла до ТОВ "Фірма Акант+К".
Предметом доказування при
застосуванні цих норм є лише
добросовісність набувача та вибуття
майна із володіння його попереднього
власника поза його волею.

Оскільки ст. 387 та 388 ЦК України
мають самостійний предмет доказування
і у заявленому позові можуть бути
застосовані лише до позовних вимог про
витребування земельної ділянки із
незаконного володіння та зобов'язання
повернути ділянку, то ці позовні вимоги
ніяк не можуть бути похідними від
задоволення попередніх позовних вимог
у п. 2,3,4 позовної заяви про визнання
недійсним рішень, договору
купівлі-продажу та державного акту на
землю.

Прокурор в ході розгляду справи
пояснив, що кінцевою метою заявленого
позову є повернення земельної ділянки,
яка в даний час належить ТОВ "Фірма
Акант+К", у власність держави.

Враховуючи дане пояснення, всі
заявлені позовні вимоги повинні
призвести до отримання позивачами та
прокурором вказаного результату.

Однак позовна вимога про визнання
недійсним рішення Черкаської міської
ради № 4-156 від 13.12.2007 «Про надання
товариству ТОВ «Фірма Акант+К»
земельної ділянки в оренду по вул.
Сурікова,30» ніяким чином не призведе
до повернення спірної земельної
ділянки та вилучення її у ТОВ "Фірма
Акант+К". При цьому суд враховує, що
відносини між Черкаською міською радою
та ТОВ "Фірма Акант+К" щодо оренди
спірної земельної ділянки вже давно
припинені, а саме рішення припинило
свою чинність його виконанням.

Крім того, не може бути належним
способом захисту права власності на
землю визнання недійсним рішення
Черкаської міської ради щодо надання
спірної земельної ділянки в оренду,
оскільки оренда сама по собі право
власності на землю не порушує, бо не
прищводить до виникнення права
власності на земельну ділянку в
орендаря.

Прокурор не просить застосувати
реституцію за наслідками розгляду
позовної вимоги про визнання недійсним
договору від 03.09.2008 року
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки між відповідачами по справі, а
тому ця позовна вимога також не
відповідає належному способу захисту
права, який повинен призвести до
повернення земельної ділянки у
власність держави, метою чого і є
заявлений позов. Визнання недійсним
договору без реституції не призводить
до відновлення будь-якого порушеного
права, оскільки є лише формальною дією.

Крім того, за наслідками визнання
будь-якого договору недійсним майно, що
складало предмет договору,
повертається лише одній із сторін
договору, а не іншій особі. Це є ще одним
доказом того, що якщо метою поданого
позову є повернення земельної ділянки,
то визнання недійсним договору,
укладеного між відповідачами, ніяким
чином не призведе до такого результату
і тому обраний прокурором спосіб
захисту є неналежним.

Прокурор та позивачі не вказали,
на якій правовій підставі вони просять
задовольнити позовну вимогу про
визнання недійсним державного акту
другого відповідача по справі на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 043540 від 09.04.2009 року.

Станом на сьогоднішній день
державні акти власникам земельних
ділянок вже не видаються, а нормативні
документи, якими було врегульовано
дане питання - скасовані. Яким
нормативним документом передбачено, що
державні акти на землю саме визнаються
недійсними, прокурором суду не
пояснено.

За наявними у справі доказами суд
вважає, що прокурором не було доведено
існування права державної власності на
спірну земельну ділянку (яке
захищажться поданим позовом), виходячи
з такого:

- наявний у справі державний акт
серія ЧР № 24-89 від 22.01.1996 року (а.с. 33 том
1) засвідчує лише право державної
установи на постійне користування
земельною ділянкою, а не право
власності на неї;

- з даного державного акту
вбачається оформлене право
користування на три земельні ділянки,
дві з яких знаходяться за адресою вул.
Гоголя, 337 та Благовісна 234 у м. Черкаси,
що засвідчується рішенням Черкаської
міської ради № 599 від 04.12.95 року (а.с. 182
том 2), на підставі якого складено цей
державний акт. Питання про
приналежність третій земельній
ділянці площею 21,66 га адреси Сурікова, 30
наданими суду доказами не підтверджено
взагалі.

- у справі немає жодних доказів
оформлення права державної форми
власності на земельну ділянку по вул.
Сурікова, 30 , частина якої в даний час
вже навіть перебуває у приватній
власності ТОВ «Фірма Акант+К» і має
нову адресу вул. Промислова, 15.

Станом на 31.12.2007 року (на час
прийняття рішення Черкаської міської
ради № 4-156 про надання ТОВ "Фірма
Акант+К" земельної ділянки в оренду),
був чинним Закон України "Про
розмежування земель державної та
комунальної власності" від 05.02.2004 року,
за змістом якого передбачено
здійснення організаційно-правових
заходів щодо розподілу земель
державної власності на землі
територіальних громад і землі держави,
а також щодо визначення і встановлення
в натурі (на місцевості) меж земельних
ділянок державної та комунальної
власності з метою розмежування земель
державної та комунальної власності.

При цьому ст. 6 вказаного Закону
до земель державної форми власності
відносить, зокрема:

землі під казенними
підприємствами;

земельні ділянки, на яких
розташовані державні, в тому числі
казенні, підприємства, господарські
товариства, у статутних фондах яких
державі належать частки (акції, паї),
об'єкти незавершеного будівництва та
законсервовані об'єкти.

Всіма учасниками справи визнано,
що в період дії вказаного Закону
державою та органами місцевого
самоврядування не було здійснено
жодних дій по розмежуванню земель
державної та комунальної форми
власності та не оформлено про це ніяких
документів.

Одночасно немає у справі і
доказів про те, що спірна земельна
ділянка переходила у комунальну форму
власності перед її відчуженням на
користь ТОВ «Фірма Акант+К» .

Станом на 13.12.2007 року також були
чинними положення п. 12 розділу Х
Перехідні положення Земельного
Кодексу України про те, що розмежування
земель державної і комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Сторонами не заперечується, що
спірна земельна ділянка знаходиться в
межах населеного пункту.

Спірне рішення № 4-574 від 24.07.2008
року про продаж спірної земельної
ділянки на користь ТОВ «Фірма Акант+К»
Черкаська міська рада прийняла в
період, коли землі державної та
комунальної власності не були
розмежованими.

Також за змістом даного рішення
(а.с. 61 том 1), спірна земельна ділянка
продавалася другому відповідачу під
існуючий на ній об'єкт незавершеного
будівництва. Цей об'єкт за нотаріально
посвідченим договором від 21.09.2007 року
ТОВ «Фірма Акант+К» придбала у
підприємства Черкаської виправної
колонії № 62 (а.с. 37 том 1).

На вимогу суду прокурор не зміг
пояснити суду, чи були навколо
проданого об'єкта незавершеного
будівництва в межах спірної земельної
ділянки ще якісь споруди державних чи
казенних підприємств.

За обставин нерозмежування
земельних ділянок державної та
комунальної форми власності та з
урахуванням, що на спірній земельній
ділянці на час прийняття рішення № 4-574
від 24.07.2008 року про продаж спірної
земельної ділянки на користь ТОВ
«Фірма Акант+К» знаходився об'єкт
приватної форми власності, не можна
вважати, що Черкаська міська рада
порушила норму п. 12 Перехідних положень
Земельного Кодексу України та не могла
розпоряджатися спірною земельною
ділянкою.

Суд не погоджується із доводами
прокурора та представника
облдержадміністрації про те, що і в
даний час спірна земельна ділянка
вважається такою, що перебуває у
державній формі власності.

Спеціальний Закон від 06.09.2012, №
5245-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності", який набрав
чинності 01.01.2013 року встановлює, що з
дня набрання чинності цим Законом
землі державної та комунальної
власності в Україні вважаються
розмежованими, а у державній власності
залишаються, зокрема, розташовані в
межах населених пунктів земельні
ділянки, на яких розташовані будівлі,
споруди, інші об'єкти нерухомого майна
державної власності (п. 4, 7 Перехідних
положень).

Як вказано вище, у прокурора та
позивачів немає доказів, що на спірній
земельній ділянці продовжують
знаходитися конкретні будівлі та
споруди державної власності.

Суд відхиляє доводи представника
Черкаської облдержадміністрації про
те, що відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України
у державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності, а тому спірна
земельна ділянка автоматично повинна
бути віднесена до державної форми
власності згідно положень Земельного
Кодексу.

Суд вважає, що у даному випадку
перевагу слід надати застосуванню норм
спеціального ЗУ "Про розмежування
земель державної та комунальної форми
власності", який визначав процедуру та
органи, які повинні були документально
оформити це розмежування.

Норми Земельного Кодексу, на
порушення яких посилається вказаний
позивач, розраховані на ситуацію, коли
землі державної та комунальної форми
власності чітко визначені та юридично
оформлені. До часу розмежування цих
земель у певний період повинні були
застосовуватися норми п. 12 Перехідних
положень Земельного Кодексу України
про право розпорядження міських рад
землями в межах населених пунктів, що
Черкаською міською радою дотримано.

Прокурор заперечував проти
задоволення клопотань обох
відповідачів по справі про зупинення
провадження до часу розгляду іншої
справи № 925/214/13, в якій вирішується
питання про визнання недійсним
договору купівлі-продажу об"єкту
незавершеного будівництва від 21.09.2007
року між Підприємством Черкаської
виправної колонії № 62 та ТОВ «Фірма
Акант+К». Тим самим прокурор
відмовився від надання суду доказу
існування ознаки, що могла б відносити
спірну земельну ділянку до земель
державної форми власності за фактом
розташування на ній об'єкту державної
власності.

Клопотання про зупинення
провадження було відхилено судом з
урахуванням заперечень проти його
задоволення з боку прокурора та
представника Черкаської
облдержадміністрації, а також з
урахуванням їх доводів про те, що для
задоволення позову достатньо наданих у
справу доказів.

Оскільки у справу не надано
належних і допустимих доказів того, що
спірна земельна ділянка на час
вчинення всіх оспорених дій Черкаською
міською радою, відносилася до
державної форми власності, то
прокурором та позивачами не доведено
порушення права власності держави на
землю, що було підставою для звернення
до суду.

Недоведення наявності
порушеного права є підставою для
відмови у позові.

В ході розгляду справи прокурор та
жоден із позивачів також не надали суду
доказів про реєстрацію права державної
власності на спірну земельну ділянку
та на решту земельної ділянки, яка
обліковується по вул. Сурікова, 30 у м.
Черкаси.

З 21.09.2007 року ТОВ "Фірма "Акант+К" стала
власником об'єкта нерухомості на
земельній ділянці площею 33 508 кв.м. за
адресою вул. Сурікова, 30 у м. Черкаси за
договором купівлі-продажу (а.с. 37 том 1).

Доказів про те, що станом на час
прийняття Черкаською міською радою
спірних рішень у 2007-2008 роках об'єкт
вибув із приватної власності вказаного
відповідача та повернувся у державну
власність, у справі немає.

У відповідності до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно положень ст. 378 ЦК України
право власності особи на земельну
ділянку може бути припинене за
рішенням суду у випадках, встановлених
законом.

У справу не надано доказів, що
право приватної власності ТОВ "Фірма
"Акант+К" на спірну земельну ділянку
було припинено за рішенням суду.

Згідно ст. 140 Земельного Кодексу
України підставами припинення права
власності на земельну ділянку є: а)
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; б) смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; в) відчуження земельної
ділянки за рішенням власника; г)
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора; ґ)
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб;

д) конфіскація за рішенням суду; е)
невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Перелік цих підстав є вичерпним і
доказів про те, що вони мають місце
стосовно відповідача ТОВ "Фірма
"Акант+К" - у справу не надано.

У відповідності до ст. 120 ЗК
України якщо житловий будинок, будівля
або споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Станом на час вирішення спору
об'єкт, що був придбаний відповідачем
ТОВ "Фірма "Акант+К", перебуває у його
приватній власності та продовжує
знаходитися на спірній земельній
ділянці площею 33 508 кв.м. З цих підстав
суд вважає, що прокурор не надав суду
обґрунтованих пояснень про підстави
відібрання у другого відповідача всіє
спірної земельної ділянки, в т.ч. і в
частині, що знаходиться безпосередньо
під його об'єктом приватної власності.

Прокурором не надано належних і
допустимих доказів про те, яку ж саме
площу спірної земельної ділянки, що
знаходиться навколо вказаного об'єкта,
слід вважати нормально необхідною для
обслуговування цього об'єкта, щоб решту
площі вважати надлишковою і
необґрунтовано переданою у власність
відповідача ТОВ "Фірма "Акант+К".

Оскільки за змістом ст. 120 ЗК
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти, то слід вважати,
що припинення права користування на
земельну ділянку у Відділу з виконання
покарань та підприємства виправної
колонії № 62, якій належав проданий
об'єкт, було правомірним.

Станом на час вирішення спору у
справу не надано доказів, що договір
купівлі-продажу об'єкту незавершеного
будівництва від 21.09.2007 року було
визнано недійсним з моменту його
укладення. Прокурор запереченням проти
зупинення провадження у справі до часу
отримання цього доказу, вважає його
надання не потрібним для доведення
своїх позовних вимог.

З приводу доводів прокурора про
те, що міська рада неправомірно
вилучила земельну ділянку із
користування установ виконання
покарань із порушенням порядку,
передбаченого нормами ЗК України, суд
зазначає наступне:

Як вже було вказано вище, на думку
суду, норми ЗК України, на порушення
яких посилається прокурор ( ч. 5 ст. 116, ч.
3 ст. 142) розраховані на їх застосування
лише у випадку, коли землі державної та
комунальної форми власності чітко
розмежовані та оформлені належним
чином. Це вбачається із формулювання ч.
1 ст. 116 ЗК України про те, що громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади......

До часу розмежування земель
вказаних категорій міським радам
надано право розпорядження землями в
межах населених пунктів згідно п. 12
Перехідних положень ЗК України. Тому
враховуючи дотримання міською радою
своєю компетенції на розпорядження
спірною земельною ділянкою, слід
вважати, що право держави не може бути
порушеним недотриманням певних
супутніх процедур оформлення цього
питання, якщо вони б мали місце. Тим
більше що право держави на спірну
земельну ділянку за адресою вул.
Сурікова, 30 у м. Черкаси навіть станом
на час розгляду справи залишається не
оформленим.

Ст. 149 ЗК України також передбачає,
що землі, надані у постійне
користуванняіз земель державної та
комунальної власності (тобто, належним
чином розмежованих та оформлених),
можуть вилучатися для суспільних та
інших потреб за рішенням органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування. Вилучення земельних
ділянок провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

Зі свого боку ТОВ "Фірма "Акант+К"
отримало згоду на передачу земельної
ділянки площею 33508 кв.м. від
підприємства ЧВК № 62 УДДУ ПВП, яке було
фактичним користувачем земельної
ділянки, оскільки було власником
проданої будівлі (а.с. 48 том 1).

В червні 2006 року господарським
судом Черкаської області було прийнято
рішення у справі № 16/2532а (а.с. 49 том 1) про
визнання права власності на комплекс
будівель по вул. Сурікова, 30 за
Підприємством Черкаської виправної
колонії № 62 Управління департаменту
України з питань виконання покарань в
Черкаській області. Постановою суду
було встановлено, що дане підприємство
та прокурор Придніпровського р-ну м.
Черкаси доводили, що підприємство
"знаходиться на земельній ділянці, яка
виділена йому згідно акту на право
постійного користування землею від
22.01.1996 року", який є тим же самим актом,
що наданий прокурором у дану справі (
а.с. 33 том 1) і оформлений на Відділ з
виконання покарань Управління МВС
України по Черкаській області.

Обома відповідачами по справі
було звернуто увагу суду на те, що ТОВ
"Фірма "Акант+К" намагалося із
дотриманням чинного законодавства
завчасно вирішити питання про те, який
розпорядник спірною земельною
ділянкою повинен був вирішити питання
про передачу її вказаному відповідачу.

Так, Черкаській
облдержадміністрації другим
відповідачем було направлено лист від
01.11.2007 року ( а.с. 139 том 1) про надання
земельної ділянки в оренду із правом
викупу по вул. Сурікова, 30, який цим
позивачем було переадресовано до
головного управління земельних
ресурсів ( а.с. 140 том 1). Ніяким чином не
відреагувавши на запит ТОВ "Фірма
"Акант+К" про передачу земельної
ділянки, Черкаська
облдержадміністрація самоусунулася
від належного вирішення цього питання
і не заявила про свої порушені права
після розпорядження спірною земельною
ділянкою з боку Черкаської міської
ради.

У відповідності до ст. 21 ЗК
України, порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою,
зокрема, для:

а) визнання недійсними рішень
органів державної влади, Верховної
Ради Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
про надання (передачу) земельних
ділянок громадянам та юридичним
особам;

б) визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації
земельних ділянок або визнання
реєстрації недійсною;

Суд вважає, що в ході розгляду
справи прокурор та позивачі не довели,
що Черкаська міська рада незаконно
змінила цільове призначення спірної
земельної ділянки, віднісши її
рішенням від 13.12.2007 року № 4-156 (а.с. 51) до
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

На вимогу суду прокурор не надав
доказів, що у спірної земельної ділянки
цільове призначення згідно ст. 19 ЗК
України було іншим до часу
розпорядження нею Черкаською міською
радою.

У справі мається довідка
Управління земельних ресурсів у м.
Черкаси Черкаської області на адресу
ТОВ "Фірма "Акант+К" (а.с 32 том 3) про те, що
земельна ділянка по вул. Сурікова, 30
площею 21,6641 кв.м. частково відноситься
до земель громадського призначення, а
частково до земель промисловості. При
цьому де проходить межа цих частин
однієї ділянки - не відомо. В цій же
довідці вказано, що інформація щодо
віднесення земельної ділянки до
категорії земель за основним цільовим
призначенням - відсутня.

У відповідності до ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Однак дану норму прокурор застосувати
не просить.

У відповідності до ст. 1 ГПК України,
зацікавлені особи до господарського
суду звертаються за захистом свого
порушеного права. Виходячи з цього,
порушене право у позивача повинно
існувати як на час прийняття
оскаржуваного рішення, так і на час
розгляду спору.

Наявність порушеного права держави, за
захистом якого прокурор звернувся із
позовом, суду не доведено.

Оскільки метою заявленого позову є
відібрання земельної ділянки у
відповідача ТОВ "Фірма "Акант+К" та
повернення її державі із застосуванням
ст. 387,388 ЦК України, які не потребують
попереднього визнання недійсними
будь-яких рішень місцевого органу
влади та договорів щодо цієї ділянки,
то суд вважає, що спосіб захисту права в
частині вимог по п. 2,3,4 прохальної
частини позову прокурором обрано
невірно.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, суд
захищає порушене право способами,
передбаченими законом або договором.

Якщо порушене право власності прокурор
пов'язує із прийняттям незаконних
рішень органу місцевого
самоврядування, то до правовідносин
сторін слід застосувати ст. 393 ЦК
України, якою визначено два напрямки
захисту права власності :

1.Правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

2. Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Ст. 152 ЗК України дозволяє для
захисту прав власників землі
застосування інших, передбачених
законом, способів крім тих, що прямо
передбачені цією нормою.

Обрання неналежного способу захисту
права є підставою для відмови у позові (
постанови Верховного Суду України від
13.07.2004 року у справі № 10/732, від 14.12.2004
року зі справи № 6/11 та Інформаційний
лист ВГСУ від 25.11.2005 року № 01-8/2229).

Другий відповідач просить суд
застосувати строк позовної давності
до позовних вимог та відмовити у
позові.

Однак строк позовної давності до
вимог прокурора про визнання
недійсними рішень Черкаської міської
ради у даній справі застосований бути
не може з огляду на те, що Законом
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства", який
набрав чинності 15.01.2012 року, було
виключено п. 4 ст. 268 ЦК України про те, що
на вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право - строк позовної давності
не поширюється.

Пунктом 5 Прикінцевих та
перехідних положень до вказано Закону
визначено, що протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду ( в
т.ч.) з позовом про: визнання незаконним
правового акта органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Таким чином, зацікавлена особа
має право оскарження спірних рішень до
15 січня 2015 року.

Відповідно до п. 2 роз'яснення
президії Вищого арбітражного суду
України від 26.01.2000 № 02-5/35 «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням недійсними
актів державних чи інших органів»
підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

У відповідності до ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові, а якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

За змістом даної статті, якщо
право порушено, але позивач пропустив
строк позовної давності, то суд при
відмові у позові посилається на
пропуск строку позовної давності, а
якщо позивач не доведе своє порушене
право, то відмовляючи у позові суд
повинен послатися на відсутність
порушеного права, а не на пропуск
строку позовної давності (п. 2.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»).

На підставі викладеного, оскільки
прокурор та позивачі не довели
існування порушеного права держави, а
також правомірність своїх позовних
вимог, обрали неналежний спосіб
захисту права щодо ряду позовних вимог
і компетенція Черкаської міської ради
на розпорядження спірною земельною
ділянкою є дотриманою, то у
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду в порядки та
строки передбачені розділом XII ГПК
України.

Повне рішення складено 15 квітня 2014 року

Головуючий суддя
І.А. Анісімов

Судді
В.М.Грачов

Н.М.Спаських