КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 910/57/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

За участю представників сторін:

Від позивача - Кабанцев Я.І. ( довір. №90
від 27.03.2014р.);

Від відповідача -Пінчук М.М. (довір. б/н
від 20.01.14);

розглянувши апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" та
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Маяк-6"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014р.

у справі № 910/57/14 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Маяк-6"

про стягнення 679 806,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014р. у справі №910/57/14 позов
задоволено частково. Стягнуто з
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Маяк-6" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" 330824грн.98коп. основного
боргу, 1 895 грн. 06коп. пені, 1513 грн.26 коп.
інфляційних втрат, 13025грн.13коп. трьох
відсотків річних з простроченої суми, 16
541 грн. 25 коп. штрафу, та 7 275 грн. 99 коп.
витрат по сплаті судового збору. В
задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що укладеним між
сторонами договором від 20.08.2004р. не
регулюється питання щодо питної води,
яка відпускається позивачем для потреб
гарячого водопостачання та
водовідведення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва в частині відмови у
стягненні з ОСББ «Маяк-6» на користь ПАТ
АК «Київводоканал» заборгованості у
розмірі 316 006,33 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення, яким позов в
частині стягнення з відповідача коштів
у розмірі 316 006,33 грн. задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про те, що оскільки мешканці будинку,
який обслуговує ОСББ «Маяк-6»
споживають питну воду, що
використовується для підігріву,
відповідачем погоджено обсяги
отриманих послуг, обов'язок оплачувати
питну воду, в тому числі ту, що
використана ним для надання населенню
послуг з гарячого водопостачання,
лежить на відповідачеві. Господарським
судом, як зазначає скаржник,
неправомірно відмовлено в стягненні з
відповідача заборгованості на обсяги
стічних вод, що утворилися внаслідок
споживання питної води, що
використовується відповідачем у його
господарській діяльності з надання
населенню послуг з постачання гарячої
води.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський
суд скасувати рішення Господарського
суду м. Києва від 25.02.2014р. повністю та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов частково в розмірі
87 109,04 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає про те, що оскільки позивач
звернувся до господарського суду
08.01.2014р., а судом порушено провадження у
справі 10.01.2014р. то позивач має право
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості за надання послуги з
водопостачання та водовідведення
починаючи з 08.01.2011р., отже сальдо на
початок періоду 08.01.2011р. складає 0,00 грн.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін судова
колегія встановила.

Між Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Акціонерна
компанія "Київводоканал"), як
постачальником, та Об'єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку "Маяк-6", як абонентом, 20.08.2004р.
укладено договір № 04744/4-03 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі (далі договір)
за умовами п.1.1 якого постачальник
(позивач) зобов'язується надавати
абоненту (відповідачу) послуги з
постачання питної води та приймання
від нього стічних вод у міську
каналізаційну мережу, а абонент
зобов'язується здійснювати своєчасну
оплату наданих йому постачальником
послуг на умовах цього договору,
дотримуватися порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановлені Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 22.07.1994р. за № 165/374 (в подальшому
правила користування), Правилами
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України № 37 від
19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 26.04.2002року за № 403/6691 (в
подальшому правила приймання), а також
дотримуватися норм, визначених іншими
нормативними актами, що регулюють
правовідносини, які виникають за цим
договором.

Згідно з п.2.1.1 договору облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
споживання, облік спожитої ним води
здійснюється з урахуванням показань
всіх лічильників, зареєстрованих за
абонентом. Обсяг наданої води для
поливу визначається за показаннями
лічильника. В разі технічної
неможливості встановлення лічильника,
кількість поставленої для поливу води
може визначатися за узгодженим із
постачальником розрахунком на
підставі наданих абонентом офіційних
документів, якими визначена площа
поливу.

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що
зняття показників лічильника(-ів)
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника у
присутності представника абонента у
строки згідно з графіком
обслуговування постачальника. Для
абонента із стабільним об'ємом
водоспоживання (до 20 м. куб. із
незначним коливанням) зняття показань
з лічильника може здійснюватися
постачальником поквартально, при цьому
останній направляє абоненту щомісячно
розрахункові документи на оплату
наданих послуг, виходячи з його
середньодобового споживання води.
Показання лічильника за відповідний
період можуть бути прийняті до
розрахунків постачальником від
абонента в письмовому вигляді. В разі,
якщо абонент не забезпечить
присутності свого представника для
зняття показань, дані, що зняті
постачальником, є підставою для
виставлення розрахункових документів
на оплату наданих послуг.

Кількість стічних вод, які надходять у
міську каналізаційну мережу,
визначається за показаннями
лічильників стічних вод, або за
кількістю води, що надходить із
комунального водопроводу та інших
джерел водопостачання згідно з
показаннями лічильників води та/або
іншими способами визначення об'ємів
стоків у відповідності до розділу 21
Правил користування та місцевих правил
приймання (п. 2.1.4 договору).

Пунктом 2.2.1 договору сторони погодили,
що постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді дебетові повідомлення або у
паперовому вигляді вимоги-доручення
тощо) для оплати за поставлену воду та
прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів. Тарифи на
послуги з водопостачання та
водовідведення встановлюються
уповноваженими органами відповідно із
чинним законодавством та не підлягають
узгодженню сторонами. В разі зміни
тарифів у період дії цього договору,
постачальник доводить абоненту нові
тарифи у розрахункових документах без
внесення додаткових змін до цього
договору стосовно строків їх введення
та розмірів.

Згідно з пунктом 2.2.2 договору у
платіжних документах зазначаються
вартість та кількість наданих послуг
за відповідний період, а також розмір
діючих тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у п'ятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документа до банківської установи
абонента. За згодою постачальника
оплата може здійснюватися іншими
способами, що не суперечать чинному
законодавству України. В разі
утворення боргу, оплата за надані
послуги, що надходить від абонента,
незалежно від зазначеного в платіжному
документі платежу, позачергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

У разі неотримання від постачальника
поточного щомісячного розрахункового
документа, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води (пункт 2.2.4. договору).

У разі незгоди щодо кількості або
вартості отриманих послуг, зазначених
у розрахунковому документі, абонент
зобов'язаний у десятиденний термін з
дня направлення постачальником
платіжного документу до банківської
установи абонента, письмово повідомити
про це постачальника та у цей же термін
направити представника з
обґрунтовуючими документами для
проведення звіряння та підписання
акту. В іншому випадку відмова Абонента
оплатити платіжний документ
вважається безпідставною (п. 2.2.5).

Платіжними вимогами-дорученнями на
оплату послуг з водопостачання за
період з 01.02.2009р. по 30.11.2012р.
розшифровками рахунків абонента,
підтверджується факт виконання
договору у вказаному періоді з боку
позивача, однак, як зазначає позивач, у
зв'язку з несплатою відповідачем за
спожиті з 01.02.2009 р. по 30.11.2013 р. послуги з
постачання води та приймання стічних
вод у відповідача утворилась
заборгованість у розмірі 620 641,03 грн.

Приписами частини 1 статті 67
Господарського кодексу України
встановлено, що відносини підприємства
з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від
24.06.2004р., відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

За ст.1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил; виробник
- суб'єкт господарювання, який виробляє
або створює житлово-комунальні
послуги; комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на задоволення потреби фізичної чи
юридичної особи у забезпеченні
холодною та гарячою водою,
водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством;
споживач - фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Положеннями статті 13 України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлено перелік комунальних
послуг, який не є вичерпним.

Пунктом 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008 року та
зареєстрованих Мінюстом 07.10.2008 року
(далі Правила користування №190)
визначено, що суб'єкти господарювання,
у яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

За п.2.1 Правил користування №190
договірні відносини щодо користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України "Про питну воду та
питне водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги".

Статтею 2 Закону України "Про питну воду
та питне водопостачання" встановлено,
що дія закону поширюється на всі
суб'єкти господарювання, що виробляють
питну воду, забезпечують міста, інші
населенні пункти, окремо розташовані
об'єкти питною водою шляхом
централізованого питного
водопостачання або за допомогою
пунктів розливу води (в тому числі
пересувних), застосування установок
(пристроїв), інших засобів
централізованого водопостачання, а
також на органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування, що
здійснюють регулювання, нагляд і
контроль за якістю питної води, станом
джерел та систем питного
водопостачання, а також споживачів
питної води.

Вимоги до якості питної води
встановлені Державними санітарними
нормами та правилами "Гігієнічні
вимоги до води питної, призначеної для
споживання людиною", затвердженими
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 12.05.2010р. № 400.

Відповідно до п.2.1. розділу 2 вказаних
норм, вода питна, призначена для
споживання людиною (питна вода), - вода
склад якої за органолептичними,
фізико-хімічними, мікробіологічними,
паразитологічними та радіаційними
показниками відповідає вимогам
державних стандартів та санітарного
законодавства (з водопроводу -
водопровідна, фасована, з кюветів,
пунктів розливу, шахтних колодязів та
каптажів джерел), призначена для
забезпечення фізіологічних,
санітарно-гігієнічних, побутових та
господарських потреб населення, а
також для виробництва продукції, що
потребує використання питної води.

Судова колегія погоджується з місцевим
господарським судом, який дійшов
вірного висновку про те, що укладеним
між сторонами договором № 04744/4-03 від
20.08.2004р. не регулюється питання щодо
питної води, яка відпускається
позивачем для потреб гарячого
водопостачання та водовідведення
(відповідний обсяг стічних вод). Крім
того, позивачем не надано доказів того,
що ним з відповідачем, як абонентом,
оформлений відповідний договір і
відповідач подав до позивача
відповідну заяву та розрахунок-заявку
на потрібну кількість води для другого
вводу (код: 3-50389) на постачання питної
води для потреб гарячого
водопостачання. Доводи апеляційної
скарги позивача в частині того, що
оскільки мешканці будинку, який
обслуговує ОСББ «Маяк-6» споживають
питну воду,що використовується для
підігріву, відповідачем погоджено
обсяги отриманих послуг, обов'язок
оплачувати питну воду, в тому числі ту,
що використана ним для надання
населенню послуг з гарячого
водопостачання, лежить на
відповідачеві, не спростовують
обґрунтованого висновку місцевого
господарського суду, з яким погодилась
судова колегія.

Крім того, згідно зі статтею 1 закону
України "Про теплопостачання", теплова
енергія - це товарна продукція, що
виробляється на об'єктах сфери
теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Згідно з ст.275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання. Відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Відповідно до Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630, централізоване
постачання гарячої води - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги повинні
відповідати з централізованого
постачання гарячої води - вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці розбору.

Згідно з п.3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008р., суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Постачання
холодної води для приготування гарячої
є окремою послугою, що повинна, в якості
сировини, надаватись підприємству, яке
має можливість та безпосередньо
виробляє гарячу воду.

Тобто, саме гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води.

Отже, позивачем безпідставно
нарахована відповідачу вартість
питної води, яка йде на підігрів,
оскільки розрахунки за питну воду, яка
постачається позивачем до ІТП для
потреб гарячого водопостачання та
водовідведення, повинні здійснюватися
між позивачем та ПАТ "Київенерго", так
як ІТП знаходиться на балансі саме ПАТ
"Київенерго". Відповідач не має з
позивачем договору на постачання
питної води для потреб гарячого
водопостачання та водовідведення
(відповідний обсяг стічних вод), у
зв'язку з тим, що відповідач не є
власником (балансоутримувачем) ІТП.
Крім того, договором № 04744/4-03 від
20.08.2004р. не регулюються питання щодо
питної води, що постачається позивачем
до ІТП для потреб гарячого
водопостачання, а тому місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
суми, які були нараховані позивачем для
сплати за цю питну воду (код: 3-50389), є не
обґрунтованими та безпідставними.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу у розмірі 330
824 грн. 98 коп. місцевим господарським
судом не прийнято до уваги наступні
обставини.

В процесі розгляду справи місцевим
господарським судом представником
відповідача заявлено про застосування
строку позовної давності до вимог про
стягнення основного боргу, про що
обґрунтовано зазначено у відзиві на
позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлена тривалістю у три
роки.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду в січні 2014р., позивач має право
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги за
договором починаючи з січня 2011р.

Отже, з урахуванням наведеного, судова
колегія врахувавши заяву відповідача
про застосування строків позовної
давності вважає, що рішення в частині
стягнення основного боргу підлягає
зміні та стягується з відповідача на
користь позивача заборгованість за
отримані послуги з постачання води та
приймання стічних вод за період з січня
2011р. по грудень 2013р. у розмірі 160240,72 грн.

Висновок суду про те, що оскільки
відповідач сплачував вартість наданих
послуг, про що свідчать розгорнутий
розрахунок позовних вимог до
відповідача за період з 01.02.2009р. по
30.11.2013р., тому відповідач визнав факт
існування боргу за договором № 04744/4-03
від 20.08.2004р. внаслідок чого відбулося
переривання перебігу строку позовної
давності, є необґрунтованим, оскільки
відповідач згідно умов договору
здійснював періодичні платежі, що
підтверджується відповідними
виписками з банку, що не може
розцінюватись як визнання
відповідачем боргу.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що відповідно до
контрозрахунку його заборгованість за
отримані послуги згідно договору перед
позивачем становить 73998,33 грн. є
необґрунтованими та спростовуються
наявними в справі належними доказами,
отже за відповідачем рахується
заборгованість, як зазначалось раніше
у розмірі 160240,72 грн.

Відповідно до ч.1 статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з п. 4.2 у разі порушення строків
виконання зобов'язання по оплаті за
надані послуги, абонент сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожний день
прострочення платежу; нарахування пені
припиняється через один рік від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано;
оплата абонентом пені не звільняє
останнього від оплати несплаченого
рахунку в повному розмірі.

Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене та те, що
відповідачем прострочено виконання
грошового зобов'язання по оплаті
отриманих послуг за договором № 04744/4-03
на постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі від
20.08.2004р., судова колегія здійснивши
розрахунок штрафних санкцій
задовольняє позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3% річних у
розмірі 13025 грн., інфляційних збитків у
розмірі 1513,24грн., пені у розмірі 1895,06
гривень.

Щодо позовних вимог про стягнення
штрафу у розмірі 31 032,05 грн., то судова
колегія вважає безпідставним висновок
місцевого господарського суду про їх
задоволення оскільки матеріалами
справи не підтверджується
безпідставна відмова відповідача
оплатити направлений рахунок, що
передбачено п.4.5 договору та на який
посилається позивач.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення.

2. Апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Маяк-6" залишити без
задоволення.

3.Рішення Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014р. у справі №910/57/14
змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в
наступній редакцій:

"Стягнути з Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Маяк-6" (інд.
02225, м. Київ, вул. Каштанова, 15-А, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" (інд. 01015, м.
Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 160240 ( сто шістдесят тисяч двісті
сорок) грн. 72 коп. основного боргу, 1895
(одна тисяча вісімсот дев'яносто п'ять )
грн. 06 коп. пені, 1513 ( одна тисяча п'ятсот
тринадцять) грн. 24 коп. інфляційних
втрат, 13025 (тринадцять тисяч двадцять
п"ять ) грн. трьох відсотків річних з
простроченої суми та 3399 (три тисячі
триста дев'яносто дев'ять) грн. витрат
по сплаті судового збору.

В задоволенні іншої частини позову
відмовити".

4. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити Господарському
суду міста Києва.

5.Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/57/14.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 25.04.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай