КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 910/15961/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Рєпіної Л.О.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін

від прокуратури: Чирва О.О. посв. №024855
від 12.03.2014р.;

від позивача : не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду м.
Києва від 20.01.2014 року

у справі № 910/15961/13 (головуючий суддя:
Балац С.В., судді Сівакова В.В., Мудрий
С.М.)

за позовом Київського міжрайонної
екологічної прокуратури в інтересах
держави в особі позивача Київської
міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про звільнення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Київська міжрайонна екологічна
прокуратура (далі - прокуратура) в
інтересах держави в особі позивача
Київської міської ради (далі - позивач)
звернулася до Господарського суду
міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (далі -
відповідач) про звільнення
відповідачем самовільно зайнятої
земельної ділянки площею 0,12 га,
розташованої на території острову
р. Дніпро Венеціанський, в межах
міста Києва та привести її в попередній
стан.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014р. у справі №910/15961/13
позов задоволено повністю. Зобов'язано
фізичну особу-підприємця ОСОБА_4
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, яка розташована у місті Києві,
Дніпровський район, територія острову
р. Дніпро Венеціанський, площею 0,12 га,
за обліковим кодом 63:397:020 та нормативна
грошова оцінка якої складає 3.515.055,89
грн., привівши її у попередній стан.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 в дохід Державного бюджету
України судовий збір в сумі 68.820,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулася до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 20.01.2014р. у справі
№910/15961/13 та прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим,
що Господарський суд міста Києва
неповно з'ясував обставини справи,
визнав обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
процесуального права.

Крім того, апелянт зазначає, що
відсутність необхідних дозвільних
документів не вина відповідача, а
бездіяльність посадових осіб, КМУ, КМДА
та ГПУ.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 28.02.2014 р.
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 було прийнято
до провадження.

Представники позивача та
відповідачів в засідання Київського
апеляційного господарського суду
02.04.2014р. не з'явилися, були належним
чином повідомлені про місце та час
розгляду апеляційної скарги, що
підтверджується поштовими
повідомленнями №09677715, №09677724 та
відміткою відділу діловодства на
зворотному боці ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
28.02.2014р.

Дана відмітка, за умови, що її
оформлено до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу (Інформаційний лист
Вищого господарського суду України від
13.08.2008 № 01-8/482 «Про деякі питання
застосування норм господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року»).

Крім того, враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, позивач та відповідач не
скористалися належними їм
процесуальними правами приймати
участь в судовому засіданні 02.04.2014р.,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду справи у відсутності
представників позивача та відповідача
за наявними в ній матеріалами на
підставі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 20.01.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - без
задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 13, 19 Конституції
України земля є об'єктом права
власності Українського народу. Від
імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В п.12 перехідних положень
Земельного кодексу України вказано, що
до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), об'єкти незавершеного
будівництва та законсервовані об'єкти,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Згідно з ч.5 ст. 16 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

В ст. 9 Земельного кодексу України
передбачено, що до повноважень
Київської і Севастопольської міських
рад у галузі земельних відносин на їх
території, зокрема, належить
розпорядження землями територіальної
громади міста.

Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону.

В ст. 123 Земельного кодексу
України передбачено, що надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється на підставі рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі:
зміни цільового призначення земельних
ділянок відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості). Надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного
кодексу України).

З наведених правових норм
випливає, що за відсутності рішення
органу виконавчої влади або місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність або в користування
юридична особа або фізична особа не має
права використовувати земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи, Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві (далі -
Інспекція) було проведено позапланові
перевірки щодо дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил фізичною
особо-підприємцем ОСОБА_4

За наслідками проведених
перевірок Інспекцією складено акти від
08.07.2013р., від 09.07.2013р. та від 05.08.2013р. (далі
- Акти), у яких зафіксовано, що
відповідач займає земельну ділянку
площею орієнтовно 0,12 га, яка
розташована за адресою: Гідропарк у
Дніпровському районі міста Києва під
розміщення на неї триповерхової
будівлі - кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", яка
відноситься до ІІ категорії складності
згідно ДБН В.1.2-14-2009 "Загальні принципи
забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель,
споруд, будівельних конструкцій та
основ" (далі - об'єкт).

Як вбачається з матеріалів
справи, в ході проведення перевірок
було встановлено факт самовільного
використання відповідачем земельної
ділянки, розташованої на острові р.
Дніпро Венеціанський в Дніпровському
районі міста Києва, загальною площею 0,12
га, за обліковим кодом 63:397:020 (спірна
земельна ділянка), під розміщення
об'єкту без достатніх на це правових
підстав.

До матеріалів справи залучено
письмові пояснення ОСОБА_6 який
здійснює функції керівника кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_1" та який перебуває у шлюбі
із ОСОБА_4, які були надані прокурору,
об'єкт було збудовано самовільно, у 2004
році за заявою ОСОБА_4 проведено
інвентаризацію об'єкту у БТІ, проте
будівлю в експлуатацію не введено,
право власності на об'єкт не
зареєстровано, "декларації чи
повідомлень про початок будівельних та
введення об'єкту в експлуатацію робіт
ОСОБА_6 або ОСОБА_4 не направлялися".

Крім того, аналогічні факти
наведені в Актах Інспекції та
зазначено, що вказані обставини,
свідчать про порушення відповідачем
положень норм, встановлених ч. 1 ст. 34,
ст. 36, ст. ч. 8 ст. 39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Частинами 1, 2 ст. 83 Земельного
кодексу України визначено, що землі,
які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земельних ділянок приватної та
державної власності.

Відповідно до ст. 9 Земельного
кодексу України до повноважень,
зокрема, Київської міської ради у
галузі земельних відносин на її
території належать, у тому числі, такі
повноваження: розпорядження землями
територіальної громади міста; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Отже, з огляду на те, що спірна
земельна ділянка розташована на
території острову р. Дніпро
Венеціанський в Дніпровському районі
міста Києва, то вона належить до
комунальної власності міста Києва і
виключно Київська міська рада має
право розпоряджатися землями
територіальної громади міста Києва, у
межах своїх повноважень.

У відповідності до загальних
положень, встановлених п. 1 Положенням
про Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), яке затверджене
рішенням Київської міської ради від
19.12.2002р. № 182/342 (далі - Положення),
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (далі - Департамент) є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та згідно з
законодавством забезпечує виконання
повноважень Київської міської ради та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) у сфері земельних
відносин, є підзвітним та
підконтрольним Київській міській раді
та виконавчому органу Київської
міської ради (Київській міській
державній адміністрації),
безпосередньо підпорядковується
Київському міському голові, а з питань
управління землями державної
власності, розпорядження якими
здійснює виконавчий орган Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) - виконавчому органу
Київської міської ради (Київській
міській державній адміністрації).

Департамент у межах своєї
компетенції здійснює управління
землями комунальної власності
територіальної громади міста Києва,
землями державної власності в межах
міста Києва, розпорядником яких є
виконавчий орган Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація), забезпечує проведення
в місті земельної реформи, раціональне
використання та охорону цих земель на
території міста.

Крім того, згідно п. 3.11 Положення
основними завданнями Департаменту є
розробка в установленому порядку
проектів рішень Київської міської
ради, виготовлення та подання
розпорядження Київського міського
голови, розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), а також подання своїх
висновків з питань, зокрема, надання
земельних ділянок в користування,
вилучення земельних ділянок.

В ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" передбачено, що
самовільним зайняттям земельної
ділянки є будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Отже, за відсутності рішення
органу виконавчої влади або місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність або в користування,
юридична особа або фізична особа не має
права використовувати земельну
ділянку державної або комунальної
форми власності. Відповідно до вимог
чинного законодавства обов'язковою
умовою фактичного використання
земельної ділянки є наявність у особи,
що її використовує, правовстановлюючих
документів на цю земельну ділянку, а
відсутність таких документів може
свідчити про самовільне зайняття
земельної ділянки (аналогічна правова
позиція наведена в п.2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №6 від 17.05.2011р. „Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин").

Як вбачається з листа
Департаменту від 18.11.2013р. № 05703-24037
(засвідчена копія наявна у справі),
Київською міською радою за поданням
Департаменту не приймалося жодного
рішення відносно передачі
відповідачеві будь-яких земельних
ділянок, а також документи, що
посвідчують право власності або
користування на спірну земельну
ділянку станом на 31.12.2012р. у
Департаменті не зареєстровано.

Крім того, 23.12.2004р. позивачем було
прийнято рішення №878/2288 „Про створення
регіонального ландшафтного парку
„Дніпровські острови".

Згідно рішення Київської міської
ради від 23.12.2004р. № 878/2288 "Про створення
регіонального ландшафтного парку
"Дніпровські острови", зокрема, остров
Венеціанський у Дніпровському районі
міста Києва увійшов до складу
територій, на основі яких створено
регіональний ландшафтний парк.

Тобто, спірна земельна ділянка
знаходиться на території об'єкту
природно-заповідного фонду місцевого
значення - регіонального ландшафтного
парку „Дніпровські острови".

Правові основи організації,
охорони, ефективного використання
природно-заповідного фонду України,
відтворення його природних комплексів
та об'єктів визначає Закон України
„Про природно-заповідний фонд
України".

В преамбулі вказаного Закону
визначено, що природно-заповідний фонд
становлять ділянки суші і водного
простору, природні комплекси та об'єкти
яких мають особливу природоохоронну,
наукову, естетичну, рекреаційну та іншу
цінність і виділені з метою збереження
природної різноманітності ландшафтів,
генофонду тваринного і рослинного
світу, підтримання загального
екологічного балансу та забезпечення
фонового моніторингу навколишнього
природного середовища. У зв'язку з цим
законодавством України
природно-заповідний фонд охороняється
як національне надбання, щодо якого
встановлюється особливий режим
охорони, відтворення і використання.

Згідно зі ст. 3 Закону України
„Про природно-заповідний фонд України"
до природно-заповідного фонду України,
зокрема, належать природні території
та об'єкти - природні заповідники,
біосферні заповідники, національні
природні парки, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища.

В ст. 45 Земельного кодексу України
передбачено, що порядок використання
земель природно-заповідного фонду
визначається законом.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону
України „Про природно-заповідний фонд
України" на землях
природно-заповідного фонду та іншого
природоохоронного або
історико-культурного призначення
забороняється будь-яка діяльність, яка
негативно впливає або може негативно
впливати на стан природних та
історико-культурних комплексів та
об'єктів чи перешкоджає їх
використанню за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" замовник має право
виконувати будівельні роботи після
направлення замовником повідомлення
про початок виконання будівельних
робіт центральному органу виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - органи державного
архітектурно-будівельного контролю), -
щодо об'єктів, будівництво яких
здійснюється на підставі будівельного
паспорта, які не потребують реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт або отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
згідно з переліком об'єктів
будівництва, затвердженим центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування. Форма
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт та порядок його
подання визначаються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування;
реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності; видачі замовнику
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
дозволу на виконання будівельних робіт
- щодо об'єктів будівництва, що належать
до IV і V категорій складності.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" Замовник - фізична або
юридична особа, яка має намір щодо
забудови території (однієї чи
декількох земельних ділянок) і подала в
установленому законодавством порядку
відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" встановлено, що право на
виконання підготовчих робіт (якщо вони
не були виконані раніше згідно з
повідомленням або зареєстрованою
декларацією про початок виконання
підготовчих робіт) і будівельних робіт
на об'єктах, що належать до I - III
категорій складності, підключення
об'єкта будівництва до інженерних
мереж та споруд надається замовнику та
генеральному підряднику чи підряднику
(у разі якщо будівельні роботи
виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт. Реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт проводить орган
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації. Виконувати
будівельні роботи, підключати об'єкт
будівництва до інженерних мереж та
споруд без реєстрації зазначеної
декларації забороняється.

Експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється (ч. 8 ст. 39 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності").

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 14.09.2006р. визнано за
суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_4 право власності на майно, яке
знаходиться на о. Гідропарк в м. Києві (
а.с. 174).

Так, в зазначеному рішенні
Святошинського районного суду міста
Києва відсутні ідентифікуючі ознаки,
які б дозволяли визначити належність
майна до спірної земельної ділянки.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідач без жодних
повідомлень органів державного
архітектурно-будівельного контролю
про початок виконання будівельних
робіт об'єкту, без реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт та без введення
об'єкту в експлуатацію, розпочав
експлуатування самовільно збудованого
об'єкту.

Таким чином, наявні у справі матеріали
свідчать про здійснення відповідачем
самовільного будівництва на спірній
земельній ділянці, що в свою чергу є
свідченням не дотримання відповідачем
режиму обмеженої господарської
діяльності на земельній ділянці,
розташованій на території об'єкту
природно-заповідного фонду місцевого
значення - регіонального ландшафтного
парку „Дніпровські острови".

Належних та допустимих доказів на
підтвердження протилежного ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належне твердження скаржника, що
відсутність необхідних дозвільних
документів не вина відповідача, а
бездіяльність посадових осіб, КМУ, КМДА
та ГПУ, як безпідставні та такі, що не
підтверджують наявність відповідних
документів та не є предметом розгляду
даної справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку, рішення суду першої інстанції
відповідає законодавству та
матеріалам справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги в повному обсязі.

Доводи апелянта щодо неправильного
застосування норм процесуального
права не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування рішення, в тому числі, з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
20.01.2014р. у справі №910/15961/13 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 -
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

З листа Головного управління
Держземагенства у місті Києві від
16.08.2013 № 2935 (засвідчена копія наявна у
справі) вбачається, що у відповідності
до рішення Київської міської ради від
26.07.2007 № 43/1877 "Про затвердження
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель міста Києва та
Порядку її визначення" величина
нормативної грошвої оцінки спірної
земельної ділянки складає 3.515.055,89 грн.

Відповідно до ст. 4, 7 Закону України
"Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюються у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат (підпункт 1 пункту 2
частини 2 ст. 4 названого Закону);
Розподіл судового збору між сторонами
та перевірка повноти сплати судового
збору здійснюються відповідно до
процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
станом на 01.01.2012р. мінімальна заробітна
плата у місячному розмірі становить
1147,00 грн.

Відповідно до п. 2.23 Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» якщо
факт недоплати судового збору
з'ясовано господарським судом у
процесі розгляду прийнятої заяви
(скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може,
зокрема стягнути належну суму судового
збору за результатами вирішення спору
з урахуванням приписів частин першої -
четвертої статті 49 ГПК або ж залишити
позов (заяву, скаргу) без розгляду на
підставі пункту 5 частини першої статті
81 названого Кодексу.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014р. у справі №910/15961/13 -
залишити без змін.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) в дохід Державного
бюджету України судовий збір в сумі
33.801,00 (тридцять три тисячі вісімсот
одну) грн. 00 коп. за розгляд апеляційної
скарги.

4. Матеріали справи №910/15961/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
Л.О. Рєпіна

К.В. Тарасенко