ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р.
Справа № 918/91/14

Суддя Гудзенко Я.О. розглянувши позов
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2,треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Комунальне
підприємство «Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації» Рівненської
обласної ради та Реєстраційна служба
Сарненського районного управління
юстиції Рівненської області про
визнання права власності та
витребування майна.

За участю:

Від позивача: Романюк І. І. (дов.
б/н, від 23.01.2013 р.)

Від відповідача: ОСОБА_5 (дов. № 459
від 28.10.2011 р.)

Від третіх осіб - не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Українсько-польське підприємство з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна» звернулось до господарського
суду Рівненської області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Комунальне
підприємство «Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації» Рівненської
обласної ради та Реєстраційна служба
Сарненського районного управління
юстиції Рівненської області, про
визнання права власності на
адмінбудівлю цеху мінеральної води
«Г-2», що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, та витребування з володіння
ОСОБА_2 адмінбудівлі цеху мінеральної
води «Г-2».

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 14 вересня 2001 року
відповідно до договору купівлі-продажу
нерухомості за згодою
заставодержателя - АКБ СР «Укрсоцбанк»
ТОВ «Кода» продало ТОВ «РІФ» заставне
майно - цех мінеральної води в повному
обсязі. Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12 лютого 2002
року у справі № 14/28 визнано право
власності ТОВ «РІФ» на цех мінеральної
води.

У подальшому ТОВ «РІФ» спільно з
польським інвестором створили
Українсько-польське підприємство з
іноземними інвестиціями у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна». ТОВ «РІФ» зробило внесок в
статутний фонд створеного товариства
нерухомим майном - передало цех
мінеральної води і земельну ділянку,
які розташовані по АДРЕСА_1. У
зв`язку зі створенням нового
товариства за ним було зареєстровано
право власності на цех мінеральної
води, про що свідчить свідоцтво про
право власності на нерухоме майно від 25
жовтня 2007 року, видане виконавчим
комітетом Сарненської міської ради, а
також було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 1,2254 га від 27 березня 2008 року.

При зверненні в жовтні 2008 року до КП
«Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації» з метою отримання
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно для передачі цього
майна в заставу у ТОВ «Берн Бруггеманн
Україна» виникли проблеми щодо права
власності на вказане майно.

Позивач зазначає, що в порушення
чинного законодавства він був
позбавлений права власності на частину
приміщень цеху мінеральної води, а
саме: на приміщення адмінбудівлі цеху
мінеральної води «Г-2». Відповідач не
визнає та оспорює право власності
позивача на спірне майно, вважаючи його
своїм.

Позивач стверджує, що змушений
звертатися до суду з вимогою про
визнання права власності з метою
захисту свого законне права та
забезпечення можливості його
державної реєстрації, без якої
здійснення та реалізація такого права
є неможливими.

Ухвалою господарського суду від 27
січня 2014 року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 918/91/14, розгляд справи
призначено на 04 лютого 2014 року.

Ухвалою суду від 04 лютого 2014 року
розгляд справи відкладено на 18 лютого
2014 року.

18 лютого 2014 року від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву
(а.с.124-129 т.1) у якому відповідач просить
застосувати строк позовної давності до
вимог позивача про визнання права
власності та витребування майна.
Відповідач просить відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог, оскільки
позивач не обґрунтував з якого періоду
та якими він володів правами на
адміністративну будівлю цеху
мінеральної води, яким чином та з якого
часу та ким він був позбавлений права
власності на вказане майно, а отже, не
довів наявності у нього підстав для
звернення до суду з позовом про
визнання права власності на
адміністративну будівлю цеху
мінеральної води, яке ніколи йому не
належало.

Також відповідач просить призначити у
справі № 918/91/14 судово-почеркознавчу
експертизу, на яку винести наступне
питання:

- Чи належить підпис виконаний на
довіреності від 23 січня 2013 року
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» про уповноваження ОСОБА_4
ОСОБА_7?

В обґрунтування вказаного клопотання
відповідач зазначає, що здійснивши
порівняльний аналіз підпису директора
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна» ОСОБА_7 на довіреності від 23
січня 2013 року з підписами, що
поставлені ним на інших документах має
сумніви у його дійсності.

Позивач просить суд відмовити
відповідачу у задоволенні клопотання
про призначення судової
почеркознавчої експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Згідно з п. 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №4 від 23.03.2012 р., судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування. У випадку призначення
експертизи, згідно п. 1 ч. 1 ст. 79 ГПК
України, господарський суд має право
зупинити провадження у справі.

В матеріалах справи наявні витяги з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 23 січня 2013 року та станом на 25
лютого 2014 року з яких вбачається, що
керівником Українсько-польського
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» є ОСОБА_7 (а.с.230-233
т.1). Також позивачем надано нотаріально
засвідчену заяву ОСОБА_7 від 26 лютого 2014
року, у якій він стверджує, що підпис на
довіреності виданій товариством з
обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» 23 січня 2013 року на
уповноваження ОСОБА_4, виконано ним як
директором товариства (а.с. 234 т. 1).

Суд, дослідивши матеріали справи та
клопотання відповідача, дійшов
висновку про відмову у задоволенні
клопотання про призначення експертизи,
оскільки не вбачає, що виникли такі
обставини при вирішенні
господарського спору, які потребують
спеціальних знань.

18 лютого 2014 року до суду надійшли
додаткові пояснення позивача до
позовної заяви (а.с.187-190 т.1) та
клопотання відповідача про обов`язкову
участь у процесі директора
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна» для надання пояснень щодо
належності підпису на довіреності
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна» про уповноваження ОСОБА_4 від
23 січня 2013 року. Вказане клопотання
відповідача судом задоволено.

Ухвалою суду від 18 лютого 2014 року
розгляд справи відкладено на 26 лютого
2014 року та зобов`язано позивача
забезпечити явку в судове засідання
директора Українсько-польського
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Берн
Бруггеманн Україна» ОСОБА_7.

Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року
розгляд справи відкладено на 18 березня
2014 року та зобов`язано позивача
забезпечити явку в судове засідання
директора Українсько-польського
підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю «Берн
Бруггеманн Україна» ОСОБА_7.

18 березня 2014 року позивач надав
заперечення проти клопотання про
проведення експертизи, у яких зокрема
зазначено, що ОСОБА_7 у зв`язку з
неможливістю через стан здоров`я
з`явитись в судове засідання для
надання пояснень особисто, підготував
письмову заяву із нотаріальним
засвідченням підпису на тексті заяви
(а.с.226-229 т.1). Також 18 березня 2014 року
позивачем надано суду додаткові
пояснення до позовної заяви з
урахуванням відзиву (а.с.236-244 т.1) та
заперечення проти клопотання про
застосування строків позовної
давності (а.с.1-2 т.2).

Ухвалою суду від 18 березня 2014 року
продовжено строк розгляду справи до 09
квітня 2014 року включно та відкладено
розгляд справи на 01 квітня 2014 року.

01 квітня 2014 року відповідачем надано
відзив на додаткові пояснення до
позовної заяви (а.с.18-20 т.2).

Ухвалою суду від 01 квітня 2014 року
розгляд справи відкладено на 09 квітня
2014 року.

9 квітня 2014 року позивачем подано заяву
про уточнення вимог в якій він просить
визнати за ним право власності на
адмінбудівлю цеху мінеральної води
літера «Г2» площею 542,4 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем подано додаткові
пояснення до позовних вимог від 09.04.2014
року.

У судовому засіданні 9 квітня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні 9 квітня 2014 року заперечив
позовні вимоги та просив суд відмовити
у їх задоволенні.

Треті особи, які не заявляють вимог на
предмет спору, на стороні відповідача,
явки повноважних представників у
судові засідання не забезпечили,
письмових пояснень не надали.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 1997 року акціонерно -
комерційний банк соціального розвитку
«Укрсоцбанк» (заставодержатель) та
колективне підприємство «Сарненський
завод продтоварів» (заставодавець)
уклали договір застави № 02 в
забезпечення зобов`язань
заставодержателем по поверненню суми
кредиту в розмірі триста вісімдесят
тисяч гривень, відсотків по ньому, а
також відшкодування можливих збитків,
згідно договорів, укладених у 1997 році.

Заставодавець здійснював заставу
виробничих приміщень заводу на
загальну суму 638 063 грн. 00 коп. (а.с. 20-23
т.1).

Згідно додатку № 1 до договору застави
у заставу передавалась адмінбудівля і
цех мінеральної води АДРЕСА_1 (а.с. 24 т. 1).

14 вересня 2001 року товариство з
обмеженою відповідальністю фірма
«Кода» (продавець) за згодою
заставодержателя - АКБ СР Укрсоцбанк та
товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» уклали договір
на продаж придбання нерухомості за
змістом якого продавець продав, а
покупець купив цех мінеральної води,
який знаходиться в АДРЕСА_1, що належить
колективному підприємству «Завод
продовольчих товарів» і був
заставлений на користь ТзОВ фірми
«Кода» згідно договору застави від 18
січня 1997 року і в зв`язку із
банкрутством ТзОВ «Кода» залучений до
загальної ліквідаційної маси. Продаж
майна здійснено за 20 853 грн. 60 коп.
(а.с.23-24 т.2).

Як вбачається з акту прийому-передачі
до договору продаж придбання
нерухомості від 14 вересня 2001 року
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кода» передало, а
товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» прийняло цех
мінеральної води, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2595 ,3
м.кв. Вартість цеху згідно договору
складає 20853,60 грн., в тому числі ПДВ-3475,6
грн. (а.с.25 т.2).

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 12 лютого 2002
року у справі №14/28 задоволено позов
ТОВ "РІФ" до КП "Рівненське обласне бюро
технічної інвентаризації",
ліквідаційної комісії ТОВ "Кода", АКБ СР
"Укрсоцбанк" в особі Рівненської
обласної філії та КП "Сарненський завод
продовольчих товарів" та визнано за ТОВ
"РІФ" право власності на цех
мінеральної води, розташований в
АДРЕСА_1.

15 квітня 2002 року ТОВ «РІФ» отримало
реєстрацйне посвідчення про те, що цех
мінеральної води в цілому, який
розташований в АДРЕСА_1, зареєстровано
за ТОВ «РІФ» на підставі рішення
господарського суду Рівненської
області від 12 лютого 2002 року (а.с. 28 т.1).

На підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 17 серпня 2005 року
ТОВ «РІФ» купило земельну ділянку
площею 1,2254 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Сарненською міською
радою товариству видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
від 16 травня 2007 року. Цільове
призначення земельної ділянки - для
будівництва, обслуговування та
реконструкції цеху мінеральної води
під цех по виготовленню виробів з
дерева.

29 березня 2005 року КП «Рівненське
обласне бюро технічної
інвентаризації» видало ТОВ «РІФ»
технічний паспорт на виробничий
будинок цех мінеральної води.

В характеристиці будівлі зазначено
наступне: літера Г-1 - цех мінеральної
води, 1989 року побудови, площею 2595,3 кв.м.
і літера Г-2 - адміністративна будівля
цеху мінеральної води, площею 332 кв.м.
(а.с.35 т.1)

Як вбачається з протоколу № 10
загальних зборів учасників товариства
з обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» від 23 серпня 2007
року, учасники ухвалили замінити
частково грошовий внесок ТОВ «РІФ»
майновим внеском у статутний фонд
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» в зв`язку з виробничою
необхідністю товариства (а.с.39 т.1).

Згідно акту оцінки вартості та
приймання-передачі майна, що вноситься
до статутного капіталу товариства з
обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» від 23 серпня 2007
року, товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» за згодою
іншого учасника товариства - ОСОБА_8,
оцінило свій майновий вклад до
статутного капіталу товариства таким
чином:

- цех мінеральної води з земельною
ділянкою площею 1,2254 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 - 83 438,09 грн.

- трансформаторна підстанція ЗТП -79 -
13791,28 грн.

- кран козловий К-09 - 822, 59 грн.

- станок многопилний ЦМ-120 - 1420,90 грн.

- станок Ц2КМ - 1478,50 грн.

На загальну суму - 90 951 грн. 36 коп. в т.ч.
ПДВ.

Вказане майно товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» передало
директору товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» Малашинському В`ячеславу
Віталійовичу для подальшої передачі на
баланс товариства (а.с. 41 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 25
жовтня 2007 року, виданого виконавчим
комітетом Сарненської міської ради, за
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» зареєстровано право
власності на будівлю цеху мінеральної
води. Також товариство з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» отримало державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 1,2254 га від 27 березня 2008 року.

Товариству з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» було видано КП «Рівненське
обласне бюро технічної
інвентаризації» технічний паспорт від
13 вересня 2007 року на цех мінеральної
води по вул. Бєлгородська, 31 в м. Сарни, в
характеристиці будівлі зазначено
наступне: літера Г-1 - цех мінеральної
води площею 2595,3 кв.м. і літера Г-2 - 332
кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 21
липня 2003 року КП «Сарненський завод
продтоварів» та ОСОБА_9 уклали договір
про передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води Г-2 за заборгованість
по заробітній платі відповідно до умов
якого КП «Сарненський завод
продтоварів» передав ОСОБА_9 за
заборгованість по заробітній платі
адмінбудівлю цеху мінеральної води Г-2
площею 332 кв.м., балансовою вартістю 5942
грн (а.с. 141 т.1).

Вказаний договір не визнано недійсним,
тому посилання позивача на виконавчий
напис нотаріуса від 06.08.1998 року та
договір застави від 18.01.1997 року як на
доказ незаконного укладання вказаного
договору судом визнається
необгрунтованим і з тих підстав, що АКБ
СР "Укрсоцбанк" міг реалізувати своє
право на стягнення з ТОВ фірми "Кода"
заборгованості за кредитним договором
навіть за наявності виконавчого напису
нотаріуса шляхом продажу майна КП
"Сарненський завод продовольчих
товарів" ТОВ "РІФ" не у повному обсязі
(тільки цеху без будівлі як вказано в
акті до нижчезазначеного договору). До
того ж, в договорі від 14.09.2001 року,
укладеного між ТОВ фірмою "Кода" та АКБ
СР "Укрсоцбанк", немає жодних посилань
на виконавчий напис нотаріуса.

В обгрунтування позову у своїх
поясненнях поданих суду 09.04.14 р. позивач
також вказує про помилку в акті
прийому-передачі майна за договором
від 14.09.2001 року в частині загальної
площі приміщень, однак оскільки
позивачем не подано суду доказів
намагань виправити таку помилку, суд не
може прийняти вказані доводи у
підтвердження купівлі у ТОВ фірми
"Кода" спірної адмінбудівлі, тобто
належності позивачу права власності на
неї.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору від 21 липня 2003 року КП
«Сарненський завод продтоварів» та
ОСОБА_9 того ж дня підписали акт
прийому- передачі адмінбудівлі цеху
мінеральної води Г-2 площею 332 кв.м (а.с.
142 т.1).

Рішенням реєстратора Шпачинської А.Х.
відмовлено ОСОБА_9 в реєстрації права
власності на адмінбудівлю цеху
мінеральної води в АДРЕСА_1 (а.с.59 т.1).

Рішенням Постійно діючого
третейського суду при асоціації
«Діловий Захід» від 21 квітня 2008 року у
справі № 22а/08 задоволено зустрічний
позов ОСОБА_9 та визнано за нею право
власності на адмінбудівлю цеху
мінеральної води, літера Г-2, загальною
площею 542,4 м.кв, що знаходяться за
адресою Рівненська область,
Сарненський район, АДРЕСА_1 (а.с.60-61 т.1).

Зазначене рішення було зареєстроване в
КП «Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації» 27 травня 2008 року в
книзі № 2 за реєстровим № 5-1069.

У зв'язку із вказаним технічний паспорт
від 13 вересня 2007 року, виданий
товариству «Бернд Бруггеманн Україна»
на цех мінеральної води, працівниками
КП «Рівненське обласне бюро технічної
інвентаризації» 27 листопада 2008 року
погашений, про що свідчать відповідні
штампи в ньому (а.с.63-66 т.1).

Також у технічному паспорті
працівниками КП «Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації»
зроблено примітку:

1) Згідно акту прийому-передачі до
договору продаж-придбання нерухомості
від 14 вересня 2001 року ТОВ «РІФ» прийняв
будівлю цеху мінеральної води площею
2595,3 кв.м. (площа 2595,3 кв.м. є площею
забудови цеху мінеральної води).

2) Адмінбудівля Г-2 згідно рішення
третейського суду належить приватній
особі».

3 жовтня 2008 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2 уклали
договір купівлі-продажу адмінбудівлі
цеху мінеральної води, посвідчений
приватним нотаріусом Сарненського
районного нотаріального округу ОСОБА_12
(а.с. 145 т. 1).

Право власності ОСОБА_2 на адмінбудівлю
цеху мінеральної води літера «Г-2»
зареєстровано в КП «Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації», що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 16 жовтня 2008 року за № 20600160,
реєстраційний № 23417098 (а.с.151 т.1).

Рішенням Сарненської міської ради № 725
від 14 листопада 2008 року за зверненням
підприємця ОСОБА_2 адмінбудівлі цеху
мінеральної води, що знаходиться у
АДРЕСА_1, присвоєно поштову адресу:
АДРЕСА_1.

Cуд вважає за необхідне вказати про те,
що даний спір згідно приписів ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України підвідомчий господарським
судам виходячи з наступного.

Суд враховує, що договір від 03.10.2008 року
укладений між фізичними особами ОСОБА_9
та ОСОБА_2, у судовому порядку його не
визнано недійсним. З позовними
вимогами про витребування майна
позивач звертається до ОСОБА_2 як до
фізичної особи-підприємця. Виходячи з
матеріалів справи вказане приміщення
останньою придбавалсь з метою
здійснення підприємницької
діяльності, про що свідчить присвоєння
юридичної адреси спірному приміщенню
за заявою ОСОБА_2 як підприємця. Крім
того, нерухоме майно може
реєструватись за фізичною особою,
чинне законодавство не виділяє такого
суб'єкта права власності як фізична
особа-підприємець та не містить норм
щодо права власності фізичсної
особи-підприємця. Отже, суб'єктом права
власності визнається саме фізична
особа, яка може бути власником
будь-якого майна, крім майна, що не може
перебувати у власності фізичної особи.
При цьому правовий статус фізичної
особи-підприємця не впливає на
правовий режим майна, що перебуває у
його власності. Реєстрація права
власності на нерухоме майно за
фізичною особою-суб'єктом
підприємницької діяльності чинним
законодавством не передбачена.

В обгрунтування вимог позивач зазначає
про те, що його протиправно позбавлено
права власності на частину приміщень
цеху мінеральної води, а саме на
приміщення адмінбудівлі цеху
мінеральної води літера «Г-2».

За твердженням позивача, від самого
моменту побудови та перебування
об`єкта нерухомості у власності КП
«Сарненський завод продовольчих
товарів» цех мінеральної води та
адмінбудівля цеху позиціонувалися як
цілісний майновий комплекс. У зв`язку з
тим, що цех мінеральної води
позиціонувався як єдиний майновий
комплекс разом із адмінбудівлею, у
правовстановлюючих документах як
підприємства «Сарненський завод
продовольчих товарів» так і Товариства
«РІФ» об`єктом права власності був
зазначений цех мінеральної води,
адмінбудівля цеху не була виписана
окремо, так як входила до складу цеху
мінеральної води.

Стосовно вказаних тверджень позивача
суд зазначає, що товариство з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» не надано доказів на
підтвердження того, що цех мінеральної
води та адмінбудівля цеху
позиціонувалися як цілісний майновий
комплекс.

Як вбачається з опису майна КП
«Сарненський завод продтоварів»,
призначеного для забезпечення
заставного зобов`язання, у заставу
передавалась адмінбудівля і цех
мінеральної води літера Г-2, АДРЕСА_1
(а.с. 24 т. 1).

Суд не приймає в якості доказу у
підтвердження того, що адмінбудівля
була продана ТОВ «Ріф» оціночний акт,
доданий до пояснень позивача від 09.04.2014
року, оскільки вказаний акт надано
позивачем тільки у копії і перевірити
його на відповідність оригіналу не
вбачається за можливе у зв'язку з
ненаданням позивачем суду оригіналу
документа, і вказаний акт не є
правовстановлюючим документом і не
може свідчить про придбання ТОВ «РІФ»
адмінбудівлі у складі цеху.

Позивачем не заперечується, що площа
цеху мінеральної води 2595,3 кв.м., а площа
адмінбудівлі цеху мінеральної води - 332
кв.м. Згідно акту прийому-передачі до
договору продаж придбання нерухомості
від 14 вересня 2001 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Кода»
передало, а товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» прийняло цех
мінеральної води, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2595 ,3
м.кв. Вартість цеху згідно договору
складає 20 853, 60 грн., в тому числі ПДВ-3475,6
грн.

Ухвалою суду від 04 березня 2009 року
роз'яснено рішення господарського суду
Рівненської області від 12 лютого 2002
року по справі № 14/28 (а.с. 158 т. 1).

Так у вказаній ухвалі зазначено, що
рішення господарського суду
Рівненської області від 12 лютого 2002
року у справі № 14/28 прийняте щодо цеху
мінеральної води, який розташований в
АДРЕСА_1. Інші приміщення за вказаною
адресою, в тому числі адмінбудівля цеху
мінеральної води, площею - 332 кв. м,
висотою - 6,60 м, об'ємом - 2 191 куб. м., не
були предметом судового розгляду у
справі № 14/28 і рішенням суду від 12
лютого 2002 року по даній справі право
власності на них не визнавалося.

Скасовуючи рішення господарського
суду Рівненської області від 12 лютого
2002 року у справі № 14/28 Вищий
господарський суд у постанові від 2
грудня 2010 року зазначив, що суд не взяв
до уваги ту обставину, що ТОВ "Кода"
продавець за договором, не був
власником спірного майна, а також не
встановив, на якій правовій підставі
воно ним розпорядилось шляхом
укладення даного договору
купівлі-продажу (а.с. 156-157 т. 1).

Також у матеріалах справи міститься
лист директора КП «Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації» № 1036
від 13 липня 2003 року у якому зазначено,
що за КП «Сарненський завод
продовольчих товарів», який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, станом
на 19 лютого 1996 року і по даний час
рахуються приміщення, зокрема, Г-2
адмінбудівля цеху мінеральної води
загальною площею 332,0 м.кв. (а.с. 140 т. 1).
Таким чином, станом на 2003 рік за КП
«Сарненський завод продовольчих
товарів» рахувалась і адмінбудівля,
тому вона не могла бути передана ТОВ
«РІФ» в 2001 році. Крім того, суд враховує
посилання Вищого господарського суду
України у постанові від 02.12.2010 року у
справі № 14/28 на те, що ТОВ "Кода",
продавець за договором, не був
власником спірного майна і судами не
встановлено на якій правовій підставі
воно ним розпорядилось шляхом
укладення вказаного договору
купівлі-продажу.

Постановою Сарненського районного
суду від 18 квітня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 05 серпня 2013 року, задоволено позов
ОСОБА_2 до Сарненської міської рад,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІФ»,
Українсько-польського підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна», Управління Держземагенства в
Сарненському районі, визнано
незаконним та скасовано рішення
Сарненської міської ради № 1238 від 22
липня 2005 року «Про продаж земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення ТОВ «РІФ»; визнано
незаконним договір купівлі-продажу
земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
площею 1,2254 га від 17 серпня 2005 року,
укладений між Сарненською міською
радою та ТОВ «РІФ» і посвідчений
приватним нотаріусом Сарненського
районного нотаріального округу
ОСОБА_12; визнано незаконним та
скасовано рішення Сарненської міської
ради № 808 від 26 лютого 2008 року «Про
видачу державного акту на право
власності на земельну ділянку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берн Бруггеманн
Україна»; визнано незаконним та
скасовано Державний акт на земельну
ділянку Серія ЯД № 255648, виданого
Відділом земельних ресурсів у
Сарненському районі Рівненської
області від 27 березня 2008 року.

Вказані рішення скасовано в березні 2014
року Вищим адміністративним судом,
справу направлено на новий розгляд до
Сарненського районного суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
згідно договору від 14 вересня 2001 року
на продаж придбання нерухомості
товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» купило лише цех
мінеральної води, без адміністративної
будівлі цеху мінеральної води «Г-2».
Відповідно, до статутного капіталу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» Товариство з обмеженою
відповідальністю «РІФ» внесло цех
мінеральної води, без адміністративної
будівлі цеху мінеральної води «Г-2», а
також земельну ділянку площею 1,2254 га.

Судом взято до уваги, що ухвалою
Рівненського міського суду
Рівненської області від 07 листопада 2013
року, яка залишена без змін ухвалою
Апеляційного суду Рівненської області
від 03 грудня 2013 року, рішення Постійно
діючого третейського суду при
асоціації «Діловий захід» від 21 квітня
2008 року у справі № 22а/08 за позовом
ОСОБА_14 до ОСОБА_9. про визнання права
власності - скасовано. Однак, суд
враховує, що договір купівлі-продажу
адмінбудівлі укладений між ОСОБА_9 та
ОСОБА_2 від 03.10.2008 року у судовому
порядку не визнано недійсним (а.с. 145 т.
1).

Позивач також зазначає, що постановою
Рівненського окружного
адміністративного суду у справі №
2а-7215/09/1770 від 11 червня 2010 року визнано
протиправними дії КП «Рівненське
обласне бюро технічної
інвентаризації» щодо проведення
державної реєстрації права власності
на адміністративну будівлю цеху
мінеральної води за ОСОБА_9.

Проте, судом встановлено, що рішенням
Сарненського районного суду від 7
вересня 2011 року у справі № 2-279/2011, яке
набрало законної сили, Товариству з
обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» відмовлено у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_14,
ОСОБА_9, ОСОБА_2, КП «Рівненське обласне
бюро технічної інвентаризації», треті
особи на стороні позивача - Товариство
з обмеженою відповідальністю «РІФ»,
АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк»
про визнання недійсними договору про
передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води за заборгованість по
заробітній платі, договору
купівлі-продажу об`єкту нерухомого
майна, визнання незаконними дій КП
РОБТІ щодо проведення технічної
інвентаризації і зобов`язання привести
технічну документацію і технічний
паспорт в попередній стан.

У вказаному рішенні суд дійшов
висновку про те, що дії КП «Рівненське
ОБТІ» в частині погашення технічного
паспорту від 13 вересня 2007 року,
виданого Товариству з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» та виготовлення нових
технічних паспортів Товариству з
обмеженою відповідальністю «Бернд
Бруггеманн Україна» та на ім`я ОСОБА_9.
було здійснено на підставі
вищевказаних договорів, а у позивача не
має підстав для вимог у даному позові,
оскільки права Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» діями відповідачів не
порушені.

Крім того, в рішенні зазначено про те,
що різниця у площах вказаного об'єкта
нерухомості (332 кв.м. по договору
передачі та 542,4 кв.м. по технічному
паспорту від 19.03.2008 року) пояснюється
тим, що під час передачі вказувалась
площа, яка обліковувалась - корисна, а
під час виготовлення технічного
паспорту у площу будівлі була включена
вся площа, в тому числі східцеві
площадки, коридор, тощо. Також з
технічного паспорта вбачається, що
вказана адміністративна будівля цеху
мінеральної води є окремою
двоповерховою спорудою.

Суд критично оцінює твердження
позивача про те, що договір про
передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води за заборгованість по
заробітній платі, у зв`язку з
недотриманням належної форми при його
укладенні, є неукладеним.

У ст. 640 Цивільного кодексу України
визначено, що договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного
кодексу України правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України в
редакції 2004 року, Цивільний
кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи, що Цивільний кодекс
України набрав чинності 1 січня 2004 року,
а договір про передачу адмінбудівлі
цеху мінеральної води за
заборгованість по заробітній платі
укладено 21 липня 2003 року,
положення цього кодексу до нього не
застосовуються.

Також суд зазначає, що згідно
інформації з системи діловодства
господарського суду Рівненської
області та ухвали від 29.07.2003 року у
справі № 4/29 провадження у справі про
банкрутство КП «Сарненський завод
продовольчих товарів» порушено 29 липня
2003 року, тобто після підписання
договору про передачу адмінбудівлі
цеху мінеральної води за
заборгованість по заробітній платі від
21.07.2003 року. Відтак, твердження позивача
у додаткових поясненнях від 09.04.2014 року
про те, що на момент коли було укладено
договір про передачу адмінбудівлі цеху
мінеральної води за заборгованість по
заробітній платі, щодо КП «Сарненський
завод продовольчих товарів» було
порушено справу про банкрутство і
введено мораторій на задовоення вимог
кредиторів, не відповідають дійсності.

Суд враховує, що рішенням
господарського суду Рівненської
області від 25 квітня 2013 року, залишеним
без змін Рівненським апеляційним
господарським судом та Вищим
господарським судом України,
зобов`язано Українсько-польське
підприємство з іноземними
інвестиціями у формі товариства з
обмеженою відповідальністю "Бернд
Бруггеманн Україна" усунути перешкоди
у користуванні Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_2 приміщенням
адмінбудівлі цеху мінеральної води
"Г-2", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
та у десятиденний термін з дня набрання
рішенням законної сили звільнити
приміщення адмінбудівлі цеху
мінеральної води "Г-2", що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та не чинити перешкод
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 у
вільному проході та проїзді до
зазначеного приміщення.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст. 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 321
Цивільного кодексу України право
власності є непорушним; ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України, ст. 20 Господарського
кодексу України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права.

Статтею 387 Цивільного кодексу України
встановлено, що власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Отже, можливість звернення до суду за
захистом своїх прав або охоронюваних
законом інтересів пов'язується як
процесуальним так і матеріальним
законом, з порушенням, оспорюванням, а
також невизнанням цих прав іншими
особами, виникненням у них сумнівів у
належності, зокрема майна позивачеві,
чим створюється неможливість
реалізації товариством свого права
власності.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позивач не довів в установленому
законом порядку з поданням належних та
допустимих доказів того, що він є
власником адмінбудівлі цеху
мінеральної води літера «Г-2», та того,
що його протиправно позбавлено права
власності на приміщення адмінбудівлі
літера «Г-2».

З врахуванням наведеного вище,
відсутні підстави для застосування
позовної давності, оскільки, за змістом
ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення (п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року №10 «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів»).

Враховуючи викладене вимоги позивача
не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
покладаються на позивача.

Керуючись статтями 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Українсько-польському підприємству з
іноземними інвестиціями у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Бернд Бруггеманн
Україна» у задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 16.04. 2014 року.

Суддя

Гудзенко Я.О.