ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.04.2014
Справа № 905/620/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Левшиної Я.О., при
секретарі судового засідання
Чистюхіній Ю.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовною заявою: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Луганськ

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Докучаєвськ, Донецької області

про: стягнення суми основного боргу у
розмірі 29210,26 грн.

За участю уповноважених представників
:

від позивача: ОСОБА_3 (за довіреністю №
27/01/14 від 27.01.2014р.);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.
Луганськ звернулась до Господарського
суду Донецької області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Докучаєвськ, Донецької області про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 29210,26 грн.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 31.03.2014р. справу № 905/620/14 було
передано на розгляд судді Мельниченко
Ю.С.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 07.04.2014р. справу № 905/620/14 було
передано на розгляд судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
грошових зобов'язань за поставлений
товар за видатковими накладними №
РН-0000094 від 30.07.2012р., № РН-0000108 від
24.09.2012р., № РН-0000112 від 01.10.2012р., № РН-0000142
від 12.12.2012р., внаслідок чого утворилась
стягувана заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин
позивач надав: правоустановчі
документи; претензію-вимогу № 23 від
29.11.2013р. та докази її надіслання;
видаткові накладні № РН-0000094 від
30.07.2012р., № РН-0000108 від 24.09.2012р., № РН-0000112
від 01.10.2012р., № РН-0000142 від 12.12.2012р.

Під час розгляду справи позивачем були
надані додаткові документи для
долучення до матеріалів справи, а саме:
клопотання № 26 від 10.02.2014р. про
долучення документів до матеріалів
справи; пояснення б/н від 10.02.2014р., у яких
позивач зазначив, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки № ЛГ/ДЛ-3/3 від 26.11.2010р., який на
даний час втрачено та відповідач
сплатив та повернув частину
поставленого товару у розмірі 9375,87грн.;
акт звірки та докази його надіслання на
адресу відповідача; видаткові накладні
(повернення) № ВП-0000019 від 14.06.2013р., №
ВП-0000018 від 14.06.2013р., № ВП-0000017 від
14.06.2013р., № ВП-0000016 від 14.06.2013р., № ВП-0000015
від 14.06.2013р., № ВП-0000014 від 14.06.2013р., №
ВП-0000013 від 14.06.2013р., № ВП-0000012 від
14.06.2013р., № ВП-0000011 від 14.06.2013р.; виписку
по рахунку на суму 2700,00грн. від 17.01.2013р.

06.02.2014р. від позивача надійшли письмові
пояснення № 39 від 03.03.2014р., у яких
останній зазначив, що сума часткової
оплати складає 1229,50грн. Також, позивач
зазначив, що сума повернутого товару
склала 8146,37грн., що підтверджується
наданими зворотніми накладними.

13.03.2014р. на запит суду надійшов витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АД № 064517, відповідно до якого
відповідач не перебуває в процесі
припинення підприємницької діяльності
та знаходиться за адресою, визначеною у
позовній заяві, а саме: 85740, АДРЕСА_1 (а.с.
60).

19.03.2014р. від позивача надійшли заява про
збільшення розміру позовних вимог № 40
від 17.03.2014р., в якій останній просив
стягнути з відповідача суму боргу у
розмірі 35886,13грн. та письмові пояснення
№ 50 від 24.03.2014р., у яких позивач
зазначив, що товар, за наданими ним
раніше видатковими накладними був
повернутий не за спірними видатковими
накладними, у зв'язку з тим збільшив
розмір позовних вимог.

У судовому засідання від 24.03.2014р.
заявнику було відмовлено у прийнятті
до розгляду заяви про збільшення
розміру позовних вимог № 40 від 17.03.2014р.
Означена позиція зумовлена тим, що за
змістом ч. 4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви. По суті
заява про збільшення розміру позовних
вимог № 40 від 17.03.2014р. є заявою про зміну
предмету позову, яка була подана до
суду після початку розгляду справи по
суті (а.с. 44).

Позивач також надав: податкові
накладні № 5 від 12.12.2012р., № 6 від 30.07.2012р..
№ 1 від 01.10.2012р., № 4 від 24.09.2012р.;
видаткові накладні № РН-0000098 від
13.08.2012р., № РН-0000089 від 17.07.2012р., № РН-0000085
від 23.06.2012р., № РН-0000066 від 15.05.2012р., №
РН-0000043 від 12.04.2012р., № РН-0000026 від
16.03.2012р., № РН-0000038 від 02.04.2012р., №РН-0000067
від 15.05.2012р., № РН-0000060 від 04.05.2012р.;
бухгалтерську довідку № 55 від 26.03.2014р.

Відповідач у судове засідання без
пояснення причин не з'явився, своєї
позиції до відома суду не довів та не
надав витребуваних документів, хоча
про розгляд справи повідомлявся
належним чином шляхом своєчасного
надсилання ухвали за адресою
зазначеною у позові та витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АД №
064517. Обізнаність відповідача про
судовий розгляд підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення з відміткою про отримання
ухвали суду (а.с.96).

Суд вважає за можливе розглянути спір в
порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в справі матеріалами,
оскільки їх цілком достатньо для
правильної юридичної кваліфікації
спірних правовідносин, а відсутність
представника належним чином
повідомленого відповідача та
ненадання ним певних документів у
світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього
Кодексу істотним чином не впливають на
таку кваліфікацію і не можуть
вважатися належною підставою для
подальшого відкладання розгляду
справи.

Відповідачу було надано достатньо часу
для формування і доведення до відома
суду своєї позиції по суті заявлених
вимог з наданням підтверджуючих
доказів (у разі наявності), а
встановлення правової визначеності
довкола заявлених вимог не може
перебувати у залежності від бажання
відповідача здійснювати свої
процесуальні права.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на
підставі видаткових накладних №
РН-0000094 від 30.07.2012р., № РН-0000108 від
24.09.2012р., № РН-0000112 від 01.10.2012р., № РН-0000142
від 12.12.2012р. був поставлений товар на
загальну суму 38586,13грн., а саме: БАД
«Вітамінно-мінеральний комплекс
«МЕГАСЛІМ», «кава для схуднення»
(жироспалююча), капучино «кава для
схуднення» (жироспалююча) ХПСД, чай
«ПОХУДИН» жироспалюючий ХПдСДС, кисіль
очищаючий, компот дієтичний
лікувально-профілактичний «Похудин» 7
в 1, компот «Похудин», чай «ПОХУДИН»
очищаючий зелений ХПдСДС, лактогон,
кисіль посаблюючий, «Худеем за неделю»
вегетаріанське меню,
шампунь-кондиціонер;
бальзам-ополіскувач, маска для волосся
на загальну суму 38586,13грн.(а.с. 18-21).

Товар було отримано відповідачем
особисто, про що свідчить печатка та
підпис останнього.

Відповідачем було повернуто позивачу
товар на суму 8146,37грн., що
підтверджується видатковими
накладними (повернення) № ВП-0000019 від
14.06.2013р. на суму 150,01грн., № ВП-0000018 від
14.06.2013р. на суму 1199,95грн., № ВП-0000017 від
14.06.2013р. на суму 1500,00грн., № ВП-0000016 від
14.06.2013р. на суму 871,02грн., № ВП-0000015 від
14.06.2013р. на суму 386,05грн., № ВП-0000014 від
14.06.2013р. на суму 2379,68грн., № ВП-0000017 від
14.06.2013р. на суму 120,00грн., № ВП-0000012 від
14.06.2013р. на суму 939,06грн., № ВП-0000011 від
14.06.2013р. на 600,60грн. (а.с. 34-42).

Позивач звертався до відповідача з
претензією-вимогою № 23 від 29.11.2013р., в
якій просив сплатити суму боргу у
розмірі 31183,90 грн. (а.с. 16), яка не була
задоволена останнім.

Відповідачем частково було сплачено
суму поставленої продукції у розмірі
2700,00грн., що підтверджується випискою
по рахунку від 17.01.2013р. (а.с. 43).

Суд розглядає справу в контексті
заявлених позовних вимог - про
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 29210,26 грн.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим (ст.43 Господарського
процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи,
сутність розглядуваного спору полягає
у стягненні з відповідача
заборгованості за поставлений товар за
видатковими накладними № РН-0000094 від
30.07.2012р., № РН-0000108 від 24.09.2012р., № РН-0000112
від 01.10.2012р., № РН-0000142 від 12.12.2012р.

Враховуючи статус сторін, характер
правовідносин між учасниками договору,
останні (правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України.

За приписами статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори). Дво - чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 205 Цивільного кодексу
визначено, що правочин може вчинятись
усно або в письмовій формі. Сторони
мають право обирати форму правочину,
якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Суд дійшов висновку, що виниклі на його
підставі правовідносини
регламентуються нормами параграфу 3
глави 54 Цивільного кодексу України та
статей 264-268 Господарського кодексу
України.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за поставлену
продукцію покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику певну грошову
суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України та ч. 2
ст.712 Цивільного кодексу України до
правовідносин постачання
застосовуються норми Цивільного
кодексу України про купівлю-продаж, які
(ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають
обов'язок покупця сплатити за
придбаний товар певну суму грошових
коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України відносно обов'язковості
договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних
правових підстав для ухилення від
виконання обов'язків з оплати
поставленого товару, оскільки зі
змісту наявних документів вбачається,
що видаткові накладні № РН-0000094 від
30.07.2012р., № РН-0000108 від 24.09.2012р., № РН-0000112
від 01.10.2012р., № РН-0000142 від 12.12.2012р. були
отримані останнім

Факт отримання товару за спірними
накладними відповідачем під час
розгляду справи не спростовано.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем частково
було сплачено суму поставленої
продукції у розмірі 2700,00грн., що
підтверджується випискою по рахунку
від 17.01.2013р. (а.с. 43). У поясненнях № 39 від
03.03.2014р. позивач зазначив, що сума
часткової оплати за банківською
випискою складає 1229,50грн., оскільки ця
сума була розділена на дві частини:
1229,50грн. для сплати боргу за видатковою
накладною № РН-0000142 від 12.12.2012р., 1470,50грн.
- для сплати заборгованості, яка
виникла раніше (а.с. 52).

Оскільки відповідно до виписки за
особовим рахунком від 17.01.2013р. на суму
2700,00грн. у призначенні платежу
значиться лише рн № РН-0000142 від 12.12.2012р.,
суд вважає, що зазначена сума (2700,00грн.)
є оплатою саме за рн № РН-0000142 від
12.12.2012р. й не може бути поділена та
врахована за призначенням платежу в
сумі 1229,50грн., та в рахунок сплати
заборгованості, яка виникла раніше в
розмірі 1470,50грн.

Слід також зазначити, що позивачем до
матеріалів справи були додані зворотні
накладні, на які він посилався при
обґрунтуванні заявлених вимог,
вказуючи, що загальна сума повернутого
товару складає 8146,37грн., а саме: за
видатковою накладною РН-0000094 від
30.07.2012р. - повернуто товар на підставі
видаткових накладних (повернення) №
ВП-0000017 від 14.06.2013р. на суму 1500,00грн., №
ВП-0000018 від 14.06.2013р. на суму 1199,95грн.; за
видатковою накладною РН-0000108 від
24.09.2012р. - повернуто товар на підставі
видаткових накладних (повернення) №
ВП-0000011 від 14.06.2013р. на суму 600,60грн., №
ВП-0000015 від 14.06.2013р. на суму 386,05грн., №
ВП-0000016 від 14.06.2013р. на суму 871,02грн., №
ВП-0000019 від 14.06.2013р. на суму 150,01грн.; за
видатковою накладною РН-0000112 від
01.10.2012р. - повернуто товар на підставі
видаткових накладних (повернення) №
ВП-0000013 від 14.06.2013р. на суму 120,00грн., №
ВП-0000014 від 14.06.2013р. на суму 2379,68грн.; за
видатковою накладною РН-0000142 від
12.12.2012р. - повернуто товар на підставі
видаткової накладної (повернення) №
ВП-0000012 від 14.06.2013р. на суму 936,06грн.

Проаналізувавши зазначені видаткові
накладні та накладні на повернення
товару суд встановив, що найменування,
ціна та кількість товару зазначеного у
видаткових накладних на повернення
товару № ВП-0000019 від 14.06.2013р., № ВП-0000018
від 14.06.2013р., № ВП-0000017 від 14.06.2013р., №
ВП-0000016 від 14.06.2013р., № ВП-0000015 від
14.06.2013р., № ВП-0000014 від 14.06.2013р., № ВП-0000013
від 14.06.2013р., № ВП-0000012 від 14.06.2013р., №
ВП-0000011 від 14.06.2013р. частково
співпадають з найменуванням, ціною та
кількістю зазначеного у видаткових
накладних № РН-0000094 від 30.07.2012р., №
РН-0000108 від 24.09.2012р., № РН-0000112 від
01.10.2012р., № РН-0000142 від 12.12.2012р.

Крім того, у самих видаткових накладних
на повернення товару № ВП-0000019 від
14.06.2013р., № ВП-0000018 від 14.06.2013р., № ВП-0000017
від 14.06.2013р., № ВП-0000016 від 14.06.2013р., №
ВП-0000015 від 14.06.2013р., № ВП-0000014 від
14.06.2013р., № ВП-0000013 від 14.06.2013р., № ВП-0000012
від 14.06.2013р., № ВП-0000011 від 14.06.2013р. не
зазначено за якими саме видатковими
накладними здійснюється повернення
товару. Поряд з цим, суд звертає увагу
на те, що позивачем після початку
розгляду справи по суті була подана
заява № 40 від 17.03.2014р. про збільшення
позовних вимог (у прийнятті якої до
розгляду було відмовлено з підстав,
викладених вище) та пояснення № 50 від
24.03.2014р., в яких було зазначено, що
додані до матеріалів справи видаткові
накладні про повернення товару №
ВП-0000019 від 14.06.2013р., № ВП-0000018 від
14.06.2013р., № ВП-0000017 від 14.06.2013р., № ВП-0000016
від 14.06.2013р., № ВП-0000015 від 14.06.2013р., №
ВП-0000014 від 14.06.2013р., № ВП-0000013 від
14.06.2013р., № ВП-0000012 від 14.06.2013р., № ВП-0000011
від 14.06.2013р. не мають відношення до
видаткових накладних № РН-0000094 від
30.07.2012р., № РН-0000108 від 24.09.2012р., № РН-0000112
від 01.10.2012р., № РН-0000142 від 12.12.2012р.,
оскільки відносяться до інших
правовідносин з поставки, за іншими
видатковими накладними, що вже
сплачені та спору одо них не має.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що факт часткового
повернення товару за видатковими
накладними № ВП-0000019 від 14.06.2013р., №
ВП-0000018 від 14.06.2013р., № ВП-0000017 від
14.06.2013р., № ВП-0000016 від 14.06.2013р., № ВП-0000015
від 14.06.2013р., № ВП-0000014 від 14.06.2013р., №
ВП-0000013 від 14.06.2013р., № ВП-0000012 від
14.06.2013р., № ВП-0000011 від 14.06.2013р. не
доведений.

Враховуючи положення Господарського
процесуального кодексу України суд не
має права виходити за межі позовних
вимог, тому, виходячи з принципу
повного, всебічного та об'єктивного
розгляду всіх обставин справи, суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 27739,76 грн.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 202, 205, 526, 629, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 181, 193, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
33, 34, 43, 44, 49, 75, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Луганськ
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Докучаєвськ, Донецької області
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) про
стягнення суми основного боргу у
розмірі 29210,26 грн. задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (85740, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_2) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (91045, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму
основного боргу у розмірі 27739,76 грн.,
судовий збір у розмірі 1735,03грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 14.04.2014р.
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Повний текст рішення складено та
підписано 22.04.2014р.

Суддя
Я.О. Левшина

Вх: 5706/14

305-69-11

надруковано 3 прим.:

1 - ГСДО,

1 - позивачу

1 - відповідачу