ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" березня 2014 р.Справа № 916/453/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРСЕЙ ЮНІОН"

про стягнення 208 485,22 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Маркевич І.М. за
довіреністю № б/н від 10.10.2013 року

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю -
підприємства "АВІС", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРСЕЙ ЮНІОН" 208 485,22
грн., де 204 704,75 грн. - основний борг, 632,30
грн. - 3% річних, 409,41 грн. - інфляційне
збільшення, 2 738,76 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.02.2014р. позовну заяву
(вх.№417/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/453/14 та справу призначено
до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, відзив на
позов та витребувані документи суду не
надав, своїм правом на захист не
скористався.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
позивачем докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив:

23 вересня 2013р. між товариством з
обмеженою відповідальністю -
підприємства "АВІС" (Компанія) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ПЕРСЕЙ ЮНІОН"
(Дистриб'ютор) було укладено договір
дистрибуції в регіоні №ДМП-126, згідно
умов п.1.1. якого, Компанія поставляє на
умовах, передбачених цим Договором,
Дистриб'ютору товар, найменування,
асортимент, кількість та ціна якого
зазначаються у видаткових накладних,
податкових накладних, рахунках,
специфікаціях та інших документах, які
є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.1.2. Договору
Дистриб'ютор зобов'язується отримати
товар, сплатити його вартість Компанії
та забезпечити його реалізацію Товару
третім особам від свого імені й за свій
рахунок на умовах даного Договору.

Із змісту п.2.1., Договору, вбачається, що
ціна за одиницю товару, його асортимент
і кількість, загальна вартість кожної
партії Товару, що поставляється
Компанією зазначається окремо по
кожній поставці у видатковій
накладній, що є невід'ємною частиною
даного Договору на підставі замовлень,
отриманих від Дистриб'ютора.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що
Дистриб'ютор зобов'язаний провести
повний розрахунок за кожну отриману
відповідно до накладеної партію Товару
протягом 21 (двадцять один) календарних
днів, рахуючи з дати, зазначеної у
видатковій накладній. Якщо дата оплати
припадає на вихідний або святковий
день, оплата повинна бути здійснена в
наступний за нею банківський день.

Як вбачається зі змісту п.5.1. Договору
товар вважається доставлений
Компанією і прийнятим Дистриб'ютором:

- за кількістю - згідно даних
видаткової накладної;

- за якістю - згідно посвідчення
якості заводу - виробника та
сертифікату якості, виданим
уповноваженим органом із сертифікації.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками обох сторін і діє до 31
грудня 2015 року включно, крім випадків
дострокового припинення Договору
відповідно до 8.5. або за додатковою
письмовою згодою Сторін (п.10.1.
Договору).

Умовами п.п.8.1., 8.2. Договору передбачено,
що за порушення умов Договору Сторони
несуть господарсько-правову і
цивільно-правову відповідальність, що
передбачена діючим законодавством
України. При порушенні умов оплати за
товар Дистриб'ютором виплачується сума
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення платежу, а також пеня в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несплаченої суми за кожний
календарний день прострочення.
Загальна сума пені розраховується за
весь період прострочення оплати суми
боргу.

На виконання умов договору дистрибуції
в регіоні №ДМП-126 позивачем
відповідачу було поставлено товар на
загальну суму 204 704,75 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №AV000053973 від 19.10.2013р. на суму
52 409,50 грн., №AV000055599 від 28.10.2013р. на суму 68
825,25 грн., №AV000056471 від 31.10.2013р. на суму 83
470,00 грн. що підписані уповноваженим
представниками сторін та скріплені їх
печатками, товарно-транспортними
накладними №0009254 від 19.10.2013р., №0009387 від
28.10.2013р., №0009460 від 31.10.2013р.,
довіреностями відповідача на
отримання товарно-матеріальних
цінностей

Проте, відповідачем вартість
отриманого товару не оплачено,
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі
204 704,75 грн.

Безпідставна відмова відповідача від
здійснення своїх зобов'язань за
договором в частині оплати вартості
отриманого товару і стало підставою
для позивача звернутись до
господарського суду Одеської області
із даним позовом за захистом своїх
порушених прав та охоронюваних законом
інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар,визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу
України вбачається, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656
Цивільного Кодексу України).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості приведеного позивачем
в позовній заяві та не спростованого
відповідачем, останнім в порушення
вищезазначених приписів чинного
законодавства України та договору -
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого від позивача товару на
загальну суму 204 704,75 грн. не виконані,
внаслідок чого за відповідачем
утворилась заборгованість, яка
позивачем зазначена в розмірі - 204 704,75
грн., у зв'язку з чим стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сума заборгованості за
отриманий товар, встановлена судом в
розмірі 204 704,75 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю "ПЕРСЕЙ
ЮНІОН" пені в розмірі 2 378,76 грн., 3% річних
в розмірі 632,30 грн., інфляційне
збільшення в розмірі 409,41 грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією.

Відсотки за неправомірне користування
чужими коштами справляються по день
сплати суми цих коштів кредитору, якщо
законом або договором не встановлено
для нарахування відсотків інший строк.
За грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за
порушення зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу у
відповідності до п.8.2. договору пеню в
сумі 2 738,76 грн., при цьому судом
встановлено що наданий позивачем
розрахунок пені, здійснений належним
чином.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних
та інфляційного збільшення, суд
зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором
дистрибуції.

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок позивача трьох
процентів річних в сумі 632,30 грн. та
інфляційне збільшення в сумі 409,41 грн.,
суд встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, їх розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю -
підприємства "АВІС", у зв'язку з чим
стягненню з товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРСЕЙ ЮНІОН" на
користь позивача підлягає основний
борг за договором дистрибуції №ДМП-126
від 23.09.2013р., встановлений судом в
розмірі 204 704,75 грн., пеня в розмірі 2 738,76
грн., 3% річних в розмірі 632,30 грн.,
інфляційне збільшення в розмірі 409,41
грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам, а саме 4
169,70 грн. судового збору

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРСЕЙ ЮНІОН" (65017,
Одеська обл., м. Одеса, вул. Шота
Руставелі, буд.7, код ЄДРЮОФОП 37223231) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю - підприємства "АВІС"
(21037, Вінницька обл., м. Вінниця, вул.
Пирогова, 150, код ЄДРЮОФОП 13304871) 204 704
(двісті чотири тисячі сімсот чотири)
грн. 75 коп.. - основного боргу, 2 738(дві
тисячі сімсот тридцять вісім) грн. 76
коп. - пені, 632 (шістсот тридцять дві) грн.
30 коп. - трьох процентів річних, 409
(чотириста дев'ять) грн. 41 коп. -
інфляційного збільшення, 4 169 (чотири
тисячі сто шістдесят дев'ять) грн. 70 коп.
- судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено
07.04.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.