ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 911/583/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Приватного підприємства
«Торговий Дім Поляков»до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1про стягнення 7
272, 28 грн. за участю представників:

позивача: Харченко О.М.

відповідача: не з'явилися.

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з відповідача 7 272, 28 грн. за
договором поставки № 570-бц від 01.11.2013 р.,
з яких: 6 771, 52 грн. - основного боргу, 195,
61 грн. - пені та 305, 15 грн. - 20% річних.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.02.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 17.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.03.2014 р. розгляд справи
відкладено на 03.04.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представників сторін та не виконанням
сторонами вимог суду.

03.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшло клопотання вих.
№ 49 від 12.09.2013 р. (вх. № 6075/14 від 03.04.2014 р.)
про долучення до матеріалів справи
документів. До зазначеного клопотання
позивачем також додано заяву про
зменшення розміру позовних вимог вих.
№ 47 від 02.04.2014 р., у якій останній
зазначає про те, що станом на 03.04.2014 р.
борг відповідача перед позивачем
становить 2 171, 15 грн., за наступними
видатковими накладними: № БФ-0325840 від
26.11.2013 р., № БФ-0323678 від 19.11.2013 р. та №
БФ-0326162 від 26.11.2013 р., а тому позивач
зменшує свої позовні вимоги та просить
стягнути з відповідача 2 171, 15 грн.
основного боргу та покласти на
відповідача судовий збір.

Суд, в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
прийняв вищезазначену заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог
до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.04.2014 р. відкладено розгляд
справи на 17.04.2014 р. у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представника відповідача та
неналежним виконанням сторонами вимог
суду.

17.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшло клопотання вих.
№ 57 від 16.04.2014 р. (вх. № 7258/14 від 17.04.2014 р.)
про долучення до матеріалів справи
документів. До зазначеного клопотання
позивачем, крім іншого, додано заяву
про зменшення розміру позовних вимог
вих. № 54 від 16.04.2014 р., у якій останній
зазначає про те, що відповідачем було
частково сплачено заборгованість, а
тому позивач зменшує свої позовні
вимоги та просить стягнути з
відповідача 1 271, 15 грн. основного
боргу та покласти на відповідача
судовий збір.

Суд, в порядку ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
прийняв вищезазначену заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог
до розгляду. Таким чином, судом
розглядаються вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 1 271, 15 грн. з
підстав заявлених у позові за
наступними видатковими накладними: №
БФ-0325840 від 26.11.2013 р., № БФ-0323678 від 19.11.2013
р. та № БФ-0326162 від 26.11.2013 р.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача повністю
підтримав заявлені позовні вимоги з
урахуванням заяв про зменшення розміру
позовних вимог та просив суд їх
задовольнити з підстав викладених у
позові.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи ухвалами суду від 25.02.2014 р., від
17.03.2014 р., та від 03.04.2014 р. у судове
засідання не з'явився, відзив на
позовну заяву не надіслав, про причини
неявки суд не повідомив.

Згідно з п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Судом було зроблено Спеціальний витяг
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, з
якого вбачається, що станом на 26.02.2014 р.
місцезнаходження відповідача: 08720,
АДРЕСА_1, що свідчить про те, що він був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи-підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (ст. 17 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»).

Згідно з ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 р.
№ 755-IV, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті та зважаючи на
обмежені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строки
вирішення спору, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.04.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, присутнього в судовому
засіданні, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.11.2013 р. між сторонами було укладено
договір поставки № 570-бц, за умовами
якого позивач зобов'язався передати у
власність відповідача продукти
харчування та інші товари (далі -
товар), а відповідача зобов'язався
прийняти і оплатити його на умовах
даного договору до виписаних
накладних.

Згідно з п. 1.2 договору сума товару, що
передається відповідачу, ціна одиниці,
асортимент, кількість товару, дата
відвантаження визначені у накладній,
яка є невід'ємною частиною даного
договору. Доставка товару здійснюється
за рахунок позивача у зазначені у
заявці терміни.

Відповідно до п. 3.1 договору замовлення
на придбання товару здійснюється
відповідачем шляхом подачі заявки
через торгівельного представника
позивача.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
прийом товару за кількістю та якістю
здійснюється відповідно до накладної
позивача за участю експедитора
позивача. Датою одержання товару
вважається дата зазначена у накладній.
При отриманні товару відповідач
засвідчує факт прийняття товару, його
якість, та кількість. Після прийняття
товару - товар поверненню та обміну не
підлягає.

У відповідності до п. 3.5 договору при
прийомі товару оформлюється накладна,
що підписується представниками сторін.
Накладна засвідчує: факт поставки
товару, його якість та кількість.
Сторони у цьому договорі погодили, що
представник відповідача, який підписав
накладну, є уповноваженою особою на
підписання накладних з урахуванням
асортименту, кількості, якості та ціни
продукції, що поставляється.

Згідно з п. 4.2 договору покупець
здійснює розрахунки за отриману кожну
поставку товару, окремо, шляхом
перерахування 100% вартості отриманого
товару на поточний рахунок позивача, на
протязі чотирнадцяти календарних днів
з моменту отримання товару, або шляхом
внесення 100% вартості отриманого товару
готівкою в касу позивача, на протязі
чотирнадцяти календарних днів з
моменту отримання товару.

Відповідно до п. 4.4 договору товар
вважається оплаченим відповідачем при
надходженні коштів на поточний рахунок
або до каси позивача.

Пунктом п. 6.1 договору передбачено, що
даний договір вважається укладеним і
набирає чинність з моменту його
підписання сторонами і діє до 01.11.2014
року, а в частині зобов'язань до повного
їх виконання. В разі, якщо жодна із
сторін не пізніше ніж за 15 календарних
днів до закінчення його дії не
повідомила письмово іншу сторону про
розірвання договору, він вважається
щорічно пролонгованим на той же строк
та на тих же умовах.

На виконання умов договору поставки №
570-бц від 01.11.2013 р., позивач поставив по
видаткових накладних № БФ-0323678 від
19.11.2013 р., № БФ-0325840 від 26.11.2013 року, №
БФ-0326162 від 26.11.2013 р. товар на загальну
суму 4 048, 41 грн., а відповідач вказаний
товар отримав.

Проте, відповідач в порушення своїх
договірних зобов'язань, за поставлений
товар розрахувався частково, а саме у
розмірі 2 777, 26 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи фіскальними чеками, у зв'язку з
чим за ним утворилася заборгованість
перед позивачем у розмірі 1 271, 15 грн.,
що і стало підставою для звернення
позивача з позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказана вимога позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
Господарським кодексом України,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265
Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистими, сімейними,
домашніми або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог
щодо стягнення заборгованості за
отриманий товар не спростував, у судове
засідання не з'явився і своїх
представників не направив, належних та
допустимих доказів, які підтверджують
виконання ним зобов'язань за договором
поставки № 570-бц від 01.11.2013 р., суду не
надав.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що борг відповідача перед
позивачем на час прийняття рішення не
погашений, його розмір підтверджується
наявними матеріалами справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 1 271, 15 грн.
заборгованості за поставлений товар за
договором поставки № 570-бц від 01.11.2013 р.
є доведеними, обґрунтованими,
підтверджені належними доказами і
підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Приватного
підприємства «Торговий Дім Поляков»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (08720, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1) на користь Приватного
підприємства «Торговий Дім Поляков»
(18005, Черкаська область, місто Черкаси,
вулиця Чехова, будинок, 41,
ідентифікаційний код - 32268131) 1 271 (одна
тисяча двісті сімдесят одна) грн. 15 коп.
заборгованості за поставлений товар за
договором поставки № 570-бц від 01.11.2013 р.
та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
ГПК України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 22.04.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак