ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

17 квітня 2014 року
Справа № 913/1362/13

Провадження № 16н/913/3237/13

За позовом Державного підприємства
«Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль», м.
Сєвєродонецьк Луганської області

до Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Луганськ

про визнання недійсним рішення.

Суд у складі колегії суддів: головуючий
суддя - Шеліхіна Р.М., суддя Яресько Б.В.,
суддя Якушенко Р.Є.,

секретар судового засідання Липова
К.С.,

У засіданні брали участь:

від позивача - Сімейко А.І., заступник
начальника юридичного відділу,
довіреність від 15.01.2013 № 06-05-12/69;

від відповідача - Карнаухова О.М.,
провідний юрисконсульт, довіреність
від 01.04.2013 №01-43/18, Гонтарь О.М., заступник
голови, начальник I відділу досліджень
і розслідувань, довіреність від 22.01.14 №
11,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: ДП "Сєвєродонецька
ТЕЦ" - позивач - звернувся з позовною
заявою, в якій просить скасувати
рішення адміністративної колегії
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 28.03.2013 № 01-24/48 по справі № 29.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.06.2013 у справі
№ 913/1362/13 у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
16.07.2013 у справі № 913/1362/13 рішення
господарського суду Луганської
області від 05.06.2011 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 19.11.2013 у справі №
913/1362/13 рішення господарського суду
Луганської області від 05.06.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 16.07.2013
скасовано, справу передано на новий
розгляд до господарського суду
Луганської області.

Згідно ст. 2-1 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) справу за автоматичним
перерозподілом передано на розгляд
судді Шеліхіній Р.М.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 02.12.2013 справу
прийнято до розгляду та призначено
судове засідання на 16.12.2013 з
витребуванням доказів від сторін. У
зв'язку з необхідністю витребування
додаткових доказів у справі розгляд
справи було відкладено на 13.01.2014.

У судовому засіданні 13.01.2014 у порядку
ст.77 ГПК України було оголошено перерву
до 30.01.2014.

За клопотанням позивача у судовому
засіданні 30.01.2014 строк розгляду справи
було продовжено на 15 днів, починаючи з
04.02.2014, до 18.02.2014 включно, у зв'язку з чим
розгляд справи відкладено на 13.02.2014.

У судовому засіданні 13.02.2014 у порядку
ст.77 ГПК України було оголошено перерву
до 17.02.2014.

Відповідно до розпорядження голови
господарського суду Луганської
області Іноземцевої Л.В. від 17.02.2014, яким
призначена колегія у складі суддів:
Шеліхіна Р.М. - головуючий у колегії,
суддя Яресько Б.В., суддя Якушенко Р.Є.,
розгляд справи розпочато заново та,
відповідно, відлік процесуального
строку вирішення спору у справі
починається з дня призначення колегії.

Ухвалою від 17.02.14 справу відкладено на
06.03.14 у зв'язку з необхідністю
витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 06.03.14 оголошено
перерву в порядку ст.77 ГПК України до
31.03.14.

Ухвалою від 31.03.14 справу відкладено на
15.04.14. у зв'язку з необхідністю
витребування додаткових пояснень від
представників сторін.

В судовому засіданні оголошено перерву
в порядку ст.77 ГПК України для
прийняття рішення до 17.04.14.

В обґрунтування позову позивач
зазначив наступне.

Позивач, ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ",
звернувся з позовною заявою, в якій
просить скасувати рішення
адміністративної колегії Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
01-24/48 від 28.03.2013 по справі № 29, порушеної
за заявою фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 стосовно неправомірних дій з
боку Державного підприємства
"Сєвєродонецької ТЕЦ" в частині
недотримання останнім типової форми
договору про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Позивач мотивує своїх вимоги
недостатнім дослідженням відповідачем
обставин справи, порушеної за
зверненням фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 Щодо укладання договору між
позивачем та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5, який став
підставою притягнення до
відповідальності ДП "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль" за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу,
позивач пояснив наступне.

Супровідним листом від 15.11.2012 від 16-6-1379
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 був
надісланий проект договору про
постачання теплової енергії в гарячій
воді від 27.10.2012 №491 з пропозицією
розглянути та оформити договір
відповідно до ст. 181 ГПК України.
Позивач відповіді на лист з проектом
або підписаного примірника договору не
отримував, отже договір не можна
вважати укладеним.

Позивач повідомив, що господарським
судом Луганської області було порушено
провадження у справі №913/2699/13 за
позовом ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
(заявника у справі №29 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, порушеної Луганським
обласним територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України) про
зобов'язання укласти договір про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води
від 22.07.2013 №855. Рішенням господарського
суду Луганської області від 05.11.2013
позовні вимоги задоволені у повному
обсязі. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_5 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій вказав, що не є
власником приміщення, в якому
надаються послуги з теплопостачання ДП
"Сєвєродонецька ТЕЦ", отже не є
споживачем вказаних послуг.

На підставі вказаного позивач вважає,
що Луганське обласне територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України не з'ясувало правові підстави
володіння або користування
приміщенням, в якому надаються послуги
з теплопостачання, а тому неправомірно
притягнуло до відповідальності
позивача.

У позовній заяві позивач також вказав,
що адміністративною колегією
Луганського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вже було притягнено до
відповідальності ДП "Сєвєродонецьку
ТЕЦ" з тих же підстав рішенням від 21.06.2012
у справі №891 про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу,
порушеної на підставі звернення
фізичної особи-підприємця ОСОБА_7.

Представник позивача надав правове
обґрунтування позовних вимог з огляду
на постанову Вищого господарського
суду України від 19.11.2013. Позивач вказує,
що Сєвєродонецька ТЕЦ не займає
монопольне становище на ринку надання
послуг з централізованого опалення,
централізованого гарячого
водопостачання та транспортування
теплової енергії у територіальних
межах м. Сєвєродонецька. Представник
позивача зазначає, що відповідач
неправомірно визнав його монополістом,
оскільки на вказаному ринку існує
конкуренція.

Стосовно права позивача на укладення
договору поставки тепло- енергії в
нежитлові приміщення, а не типового
договору на надання
житлово-комунальних послуг по опаленню
приміщення, як стверджує відповідач,
позивач зазначив наступне.

Згідно рішення Сєвєродонецької
міської ради від 09.08.05 №1314 та рішення
від 28.01.11 №110 Сєвєродонецька ТЕЦ
визначена як виконавець послуг з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води у житловому фонді міської ради м.
Сєвєродонецька. Рішення, яким би
Сєвєродонецька ТЕЦ визнавалась
виконавцем таких послуг в нежитлових
приміщеннях, орган місцевої влади не
постановляв. У зв'язку з цим позивач
вважає, що він має право на укладення
договорів саме на поставку (продаж)
теплової енергії в нежитлові
приміщення для опалення цих приміщень.
А відтак, як впевнений позивач, він не
зобов'язаний дотримуватись умов
типових договорів, які регулюють
правовідносини на надання послуг з
опалення приміщень.

Позивач обґрунтовує свої доводи
приписами ст.ст. 1,19 Закону України «Про
теплопостачання», ст.ст.275-277 ГК України,
які передбачають право продажу
теплової енергії виробником.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав відзив від 16.12.2013
№04-10/3565, в якому просить у задоволенні
позовних вимог позивача відмовити,
оскільки вважає, що кваліфікування
відповідачем дій позивача у вигляді
встановлення умов реалізації послуги
на опалення, є правомірними та такими,
що відповідають нормам чинного
законодавства.

У судовому засіданні 13.02.2014 представник
відповідача надав письмові пояснення.
У поясненнях щодо монопольного
становища позивача Луганське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,
посилаючись на норми Закону України
"Про економічну конкуренцію" та норми
Методики визначення монопольного
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням КМУ
від 05.03.2002 №49, повідомляє наступне.

Відповідачем визначено домінуюче
становище позивача із часткою 100% на
ринку централізованого опалення саме в
межах власних теплопостачальних мереж,
оскільки в даному випадку вирішальним
при визначенні територіальних меж
ринку централізованого
теплопостачання є показник
технологічних зв'язків між виробником
і споживачами, а споживачі, які
приєднані до теплотранспортуючих
мереж позивача, за звичайних умов не
мають можливості перейти до іншого
постачальника послуг з
централізованого опалення. Тому
споживачі не залишаються на ринку
централізованого теплопостачання, а
переходять на інший ринок
(газопостачання або
електропостачання).

Відповідач також зазначив, що факт
відсутності підпису споживача у
проекті договору не спростовує факту
встановлення суб'єктом господарювання,
на якого покладається обов'язок
розроблення договору, різних умов до
договорів.

Стосовно притягнення позивача до
відповідальності повторно за одне і те
саме правопорушення відповідач
зазначив, що в даному випадку
повторність відсутня, оскільки
Сєвєродонецьку притягнуто до
відповідальності за повторні дії, які є
протиправними в сфері пропонування
укладення договору на поставку
теплової енергії, тоді як позивач, на
думку відповідача, має право
пропонувати укладення типового
договору на надання
житлово-комунальних послуг з опалення
приміщення.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши
матеріали та обставини справи,
вислухавши представників сторін,
оцінивши надані сторонами докази своїх
вимог і заперечень до суті спору, їх
належність, допустимість,
достовірність кожного окремо і у
сукупності без надання жодному доказу
пріоритету або вищої сили, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити за таких підстав.

Адміністративна колегія Луганського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийняла рішення від 28.03.2013 № 01-24/48 у
справі № 29 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції», згідно з яким вирішено:

ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" займає
домінуюче (монопольне) становище на
ринку надання послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання в межах власних
теплових мереж у місті Сєвєродонецьку
з часткою 100%. А також на ринку
транспортування теплової енергії у
територіальних межах міста
Сєвєродонецька у межах власних
теплових мереж із часткою 100%.

Оскаржуваним рішенням також визнано
дії ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" по внесенню
у договір на постачання теплової
енергії у гарячій воді умов, не
передбачених чинним законодавством, та
звуженню прав і обов'язків сторін у
договорі по відношенню до типового
договору про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, які кваліфікуються за п.2
ст.50 та п.1 ч.2 ст.13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції", у
вигляді зловживання монопольним
становищем на ринку надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води шляхом
встановлення таких умов реалізації
товару, які не можливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Цим же
рішенням на ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ"
накладено штраф за вказане порушення у
розмірі 68000 грн.

Відповідно ст. 18 Закону України "Про
теплопостачання" суб'єктам
господарської діяльності у сфері
теплопостачання забороняється
зловживати монопольним становищем у
будь-якій формі.

Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем є порушенням законодавства
про захист економічної конкуренції (п.2.
ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2, ч.3 ст. 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку. Зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається встановлення
таких цін чи інших умов придбання або
реалізації товару, які неможливо було б
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку. Зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Згідно Закону України «Про природні
монополії» (ст.5) транспортування
теплової енергії є сферою діяльності
суб'єктів природних монополій.
Сєвєродонецька ТЕЦ має власні мережі
для транспортування теплової енергії,
яку і виробляє. По власним мережам ТЕЦ
транспортує теплову енергію
споживачам, в тому числі і на виконання
послуг по опаленню приміщень в
осіннє-зимовий період. Споживачі, які
отримують теплову енергію по мережах
ТЕЦ (позивача), за звичайних умов не
мають можливості отримувати теплову
енергію з мереж іншого виробника
(постачальника). Тобто, між позивачем,
як виробником та власником
транспортуючих теплову енергію мереж,
та споживачами теплової енергії з
власних мереж позивача, існує
технологічний зв'язок.

Згідно п. 6.1 Методики визначення
монопольного становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням КМУ від 05.03.02 №49,
територіальні (графічні) межі ринку
певного товару визначаються шляхом
встановлення мінімальної території, за
межами якої, з точки зору споживача,
придбання товарів, що належать до групи
взаємозамінних, є неможливим або
недоцільним. При цьому враховується, в
тому числі, технологічний зв'язок між
виробником і споживачем.

Даних про використання теплових мереж
позивача для транспортування
теплоенергії іншими особами матеріали
справи не містять, представник
позивача про такі обставини не
стверджував в ході розгляду справи і
відповідних доказів щодо цих обставин
суду не надав.

Твердження позивача про те, що він не
може бути визнаний монополістом на
ринку надання послуг з
централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання у зв'язку з тим, що в м.
Сєвєродонецьку працюють декілька
суб'єктів господарювання, діяльність
яких пов'язана з наданням
житлово-комунальних послуг по опаленню
приміщень і по поставці теплоносіїв, не
спростовує висновків оскаржуваного
рішення. А саме: - висновку про те, що ДП
"Сєвєродонецька ТЕЦ" займає домінуюче
(монопольне) становище на ринку надання
послуг з централізованого опалення та
централізованого гарячого
водопостачання в межах власних
теплових мереж у місті Сєвєродонецьку
з часткою 100%. А також на ринку
транспортування теплової енергії у
територіальних межах міста
Сєвєродонецька у межах власних
теплових мереж із часткою 100%.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 13, п. 2 ст. 50 та
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" дії ДП "Сєвєродонецька
ТЕЦ" (позивача) по внесенню у договір, а
також у запропонований проект
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді або в договір
(проект договору) про надання послуг з
централізованого опалення умов, не
передбачених чинним законодавством,
кваліфікуються як зловживання
монопольним становищем на ринку
централізованого теплопостачання.
Такі дії можуть призвести до ущемлення
інтересів споживачів, які були б не
можливими за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Таким чином, позивач є 100% монополістом
в межах власних теплових мереж на ринку
надання послуг з централізованого
опалення та централізованого гарячого
водопостачання в м. Сєвєродонецьку.

Також слід вказати, що з'ясовуючи
правомірність оскаржуваного рішення,
суд дослідив обставини, пов'язані з
запропонуванням позивачем укласти
договір з громадянином ОСОБА_5

Згідно рішення господарського суду
Луганської області від 05.11.13 по справі
№913/2699/13 (рішення не вступило в законну
силу) Сєвєродонецька ТЕЦ (позивач в цій
справі і в справі №913/2699/13) пропонувала
гр. ОСОБА_5 укласти договір про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води. Дана послуга є
житлово-комунальною послугою в
розумінні приписів Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» і договір
про надання цієї послуги повинен
відповідати умовам типового договору
(ст.21 Закону).

Факт належності чи відсутності у
громадянина ОСОБА_5 права власності на
приміщення, щодо опалення якого
позивач пропонував укласти договір про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води, не
є перешкодою для вчинення відповідачем
відповідних дій по перевірці
дотримання Сєвєродонецькою ТЕЦ вимог
Закону України "Про захист економічної
конкуренції". Крім того, встановлювати
право власності на приміщення
відповідач не зобов'язаний при
проведенні дій по перевірці законності
діяльності позивача, як монополіста, в
сфері укладання договорів на надання
житлово-комунальних послуг з
централізованого опалення.

Для кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку не є обов'язковим з'ясування
настання наслідків у формі відповідно
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання (конкурентів,
покупців) чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків. Достатнім є
встановлення самого факту вчинення
дій, визначених законом як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.
Така правова позиція викладена
Пленумом Вищого господарського суду
України в пункті 14 Постанови від 26.12.2011
№15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства".

Так, встановлення позивачем, який
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
централізованого теплопостачання в
межах власних теплових мереж у місті
Сєвєродонецьку з часткою 100%, в проекті
договору на постачання теплової
енергії в гарячій воді умов, які значно
звужують права споживачів, зменшують
обов'язки і не передбачають
відповідальності енергопостачальної
організації, порівняно з типовим
договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. №630, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, що кваліфікується за
пунктом 2 статті 50 та пунк том 1 частини
2 статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді зло
вживання монопольним становищем на
ринку надання послуг з
централізованого теплопостачання
шляхом встановлення таких умов
реалізації товару, які було б неможливо
встановити за умов існування значної
конкуренції на ринку надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Таким чином, відповідач правомірно
кваліфікував в оскаржуваному рішенні
дії позивача по внесенню в проект
договору про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води умов, які не
передбачені формою типового договору,
як дії, які порушують приписи Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» і як дії, які порушують
законодавство про захист економічної
конкуренції (ст. 50 та Закону України
"Про захист економічної конкуренції").

Стосовно твердження позивача про
існування в нього права на укладання
договорів про постачання (продаж)
теплової енергії на підставі умов
ст.ст.1,19 Закону України«Про
теплопостачання», ст.ст.275-277 ГК України
слід вказати наступне.

Відповідач своїм рішенням, яке
оскаржує позивач, ніяким чином не
заперечує існування у позивача, як у
виробника і як у транспортувальника
теплової енергії, права на укладення
договорів на поставку (або продаж)
теплової енергії - кінцевого продукту
діяльності підприємства. Відповідач в
рішенні, яким притягнув до
відповідальності позивача, стверджує
про те, що у разі, коли Сєвєродонецька
ТЕЦ поставляє теплоенергію для
опалення житлового фонду, то повинно
укладати договір про надання
житлово-комунальної послуги і
керуватись при цьому умовами типового
договору.

Рішеннями Сєвєродонецької міської
ради від 09.08.05 №1314 та від 28.01.11 №110
Сєвєродонецька ТЕЦ (позивач) визначена
як виконавець послуг з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води у житловому фонді міської ради м.
Сєвєродонецька.

Позивач також є виробником
житлово-комунальної послуги з
постачання теплоносіїв у вигляді
гарячої води на опалення житлового
фонду і водночас є виконавцем послуги
(на підставі вказаних рішень органу
місцевого самоврядування), на якого
Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та Законом
України "Про теплопостачання"
покладено обов'язок укладення
договорів про надання
житлово-комунальних послуг по опаленню
приміщень з кінцевими її
споживачами-власниками приміщень в
житловому фонді міста.

Загальний порядок укладення
господарських договорів передбачений
ст.ст. 179-181 Господарського кодексу
України.

При цьому, ч.ч. 3, 7 ст.179 Господарського
кодексу України встановлено, що
укладання господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо, зокрема,
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання, чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування. Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 187 Господарського кодексу
України встановлено, що спори, які
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. День набрання
чинності рішенням суду, яким вирішено
питання щодо переддоговірного спору,
вважається днем укладення
відповідного господарського договору,
якщо рішенням суду не визначено інше.

Правовідносини, що виникають між у
часниками у сфері виробництва,
транспортування, постачання та
використання теплової енергії,
врегульовано Господарським кодексом
України, Законом України "Про
теплопостачання", Законом України "Про
житлово-комунальні послуги та
Правилами користування тепловою
енергією, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України № 1198 від
03.10.2007 року, та Правилами про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.05 №630.

Так, за приписами ст. 275 Господарського
кодексу України ст. 25 Закону України
"Про теплопостачання" постачання
теплової енергії здійснюється
виключно на договірних засадах.

Статтею 24 Закону України "Про
теплопостачання" встановлено право
теплопостачальної організації на
укладення договорів купівлі-продажу
теплової енергії, разом з тим, ст. 24
наведеного Закону на споживача
теплової енергії покладений обов'язок
своєчасного укладення договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії.

Правила №630 регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг
(виконавець), і фізичною та юридичною
особою (споживач), яка отримує або має
намір отримувати послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі - послуги).

Аналіз зазначених норм права свідчить,
що учасниками правовідносин у сфері
виробництва, транспортування,
постачання та використання теплової
енергії є теплопостачальна
організація та споживач.

Згідно приписів ст. 1 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги",
житлово-комунальні послуги - результат
господарської діяльності, спрямованої
на забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Згідно ст. 19 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх
виконавцем.

Сєвєродонецька ТЕЦ (позивач) є
виробником житлово-комунальних послуг,
оскільки ТЕЦ виробляє теплову енергію,
і Сєвєродонецька ТЕЦ є виконавцем
житлово-комунальних послуг, оскільки є
рішення органу місцевої влади, яким ТЕЦ
визначено виконавцем послуги, тобто,
предметом діяльності ТЕЦ (позивача) є, в
тому числі, надання
житлово-комунальних послуг. Згідно
норми ст.21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" договір
про надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води є
договором про житлово-комунальну
послугу і договір про надання цієї
послуги повинен відповідати умовам
типового договору.

Отже, діяльність позивача в сфері
укладання договорів, а також
діяльність позивача в сфері
пропонування укладення договорів на
відповідних умовах про надання послуг
з централізованого опалення та
постачання гарячої води повинен
відповідати умовам типового договору,
викладеному в Правилах №630.

Твердження позивача про те, що для
опалення нежитлових приміщень
(приміщень офісів, установ, організацій
та інш.), які знаходяться в житлових
будинках, позивач має право на
укладення договору поставки (продажу)
теплової енергії, суперечать фактичним
обставинам правовідносин в сфері
виконання житлово-комунальної послуги
по централізованому опаленню, цілі та
мети укладення такого виду договору (п.5
ст.203 ЦК України). В результаті
виконання сторонами договору про
надання теплової енергії для
централізованого опалення приміщення,
яке знаходиться в житловому будинку,
кінцевий споживач теплової енергії
отримує тепло в приміщенні в
осіннє-зимовий період, а виробник
теплової енергії і виконавець даної
послуги (позивач) отримує відповідну
плату за надання житлово-комунальної
послуги.

Слід також вказати, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що система
опалення нежитлового приміщення,
розташованого в житловому будинку по
проспекту «Хіміків», № 25/20 в м.
Сєвєродонецьку Луганської області, не
приєднана до загальної системи
опалення житлового будинку. Відсутні
докази того, що юридична особа,
розташована за вказаною адресою, не є
кінцевим споживачем
житлово-комунальної послуги по
централізованому опаленню за цією
адресою. Також відсутні докази щодо
того чи використовується теплова
енергія у вказаному приміщенні для
здійснення цілей технологічного
процесу або як товар.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо
відсутності правових підстав для
встановлення договірних правовідносин
з поставки теплоносія між
виробником-виконавцем
житлово-комунальної послуги по
централізованому опаленню, яким є
позивач, та споживачем послуги.

З огляду на викладене посилання
позивача в своїх твердженнях про те, що
він не зобов'язаний укладати типовий
договір на надання житлово-комунальної
послуги по централізованому опаленню в
нежитлових приміщеннях житлових
будинків, є неправомірним та таким, що
порушує закон (ст.179 ГК України, ст.639 ЦК
України, ст.21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", постанову
КМУ від 21.07.05 №630) і рішення
Сєвєродонецької міської ради від 09.08.05
№1314 та від 28.01.11 №110.

Посилання позивача на повторність
притягнення його до відповідальності
відповідачем за одне і те ж саме
правопорушення суперечать матеріалам
справи і фактичним правовідносинам
сторін спору. Правопорушенням в даному
випадку є пропонування споживачеві -
гр.. ОСОБА_5 укласти договір,
непередбачений законом. Саме за це
відповідач притягнув позивача до
відповідальності своїм рішенням.

Згідно норми ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для
справи і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права. При вирішенні
даного спору суд дійшов висновку про
відсутність обставин, визначених в ст.
59 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", для
скасування рішення відповідача.

Слід вказати, що при вирішенні спорів в
справах № 8пд/184/2011 та № 11н/5014/1951/2012
господарським судом постановлені
рішення, відповідно, від 05.01.12 та від
25.09.12 досліджувались обставини,
пов'язані з правом позивача, як
монополіста на ринку надання послуг з
централізованого теплопостачання в
межах власних теплових мереж у місті
Сєвєродонецьку з часткою 100 відсотків,
на укладання договорів на поставку
теплоносія. Вказаними рішеннями суду,
які набрали законної сили, встановлено,
що позивач є монополістом з часткою 100%
на вказаному ринку і зобов'язаний
укладати типові договори на надання
житлово-комунальних послуг з
централізованого опалення в житловому
фонді м. Сєвєродонецька.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1
Конвенції про захист прав та свобод
людини рішення суду, яке вступило в
законну силу, не може бути поставлено
під сумнів. Частина 3 статті 4 ГПК
України, статті 17 Закону України „Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" зобов'язує господарський суд
застосовувати правила міжнародних
законодавчих актів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

За таких підстав суд дійшов
висновку, що рішення адміністративної
колегії Луганського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
28.03.2013 № 01-24/48 по справі № 29 «Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу» постановлене в межах
компетенції відповідача і відповідає
приписам закону (ст.19 Конституції
України), а позов слід визнати
необґрунтованим та таким, що
задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір слід покласти на
позивача.

На підставі викладеного, ст. 19
Конституції України, ст. ,13,50,60 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції», керуючись ст.ст.
22,33,34,43,44-49, 82, 84, 85, 87 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписано 22.04.2014

Головуючий суддя
Р. Шеліхіна

Суддя
Б. Яресько

Суддя
Р. Якушенко