ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року Справа №
904/8951/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Дмитренко А.К.-
доповідач

суддів: Крутовських В.І., Прокопенко А.Є.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Базильчук Г.Г.,
представник, довіреність №3/6 від 08.01.14;

відповідач: ОСОБА_2, фізична
особа-підприємець, свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серія НОМЕР_1 від
12.06.98;

розглянувши апеляційну скаргу
виконавчого комітету Дніпровської
районної у місті ради на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.12.2013 року у
справі №904/8951/13

за позовом виконавчого комітету
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради, м.
Дніпродзержинськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпродзержинськ

про стягнення 22522 грн. 69 коп.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 25.03.2014 року по 10.04.2014 року (ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013
року (суддя Петренко Н.Е.) відмовлено у
позові виконавчого комітету
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради про стягнення
18615 грн. 64 коп. заборгованості зі сплати
земельного податку за договором про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна і
надання комунальних послуг та 3907 грн. 05
коп. пені.

Не погоджуючись з рішенням суду
виконавчий комітет Дніпровської
районної у місті ради звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати,
посилаючись на невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у
відзиві на апеляційну скаргу просить в
її задоволенні відмовити, а рішення
господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
правильність застосування
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
приймаючи до уваги наступне.

01.08.2009 року між виконавчим комітетом
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради (орендодавець),
який є балансоутримувачем
орендованого майна, та приватним
підприємцем ОСОБА_2 (орендар) був
укладений договір оренди нерухомого
майна, що належить до комунальної
власності міста, відповідно до умов
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв в тимчасове користування
нежитлове приміщення загальною площею
228,5 кв.м., розміщене на першому поверсі
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений
договір було укладено терміном на два
роки строку дії з 01.08.2009 року по 31.07.2011
року (п.9.1 договору) (а.с. 14-16).

Після закінчення вказаного договору
23.08.2011 року між фондом комунальної
власності м. Дніпродзержинська міської
ради (орендодавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) був
укладений договір оренди нерухомого
майна, що належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Дніпродзержинська, за яким
орендодавець передав, а орендар
прийняв в тимчасове користування
нежитлове приміщення загальною площею
112,4 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1,
на першому поверсі нежитлової будівлі,
що перебуває на балансі виконавчого
комітету Дніпровської районної у місті
ради (балансоутримувач), тобто
позивача. Цей договір укладено
сторонами на два роки одинадцять
місяців, що діє з 23.08.2011 року до 23.07.2014
року включно (а.с. 17-19).

У відповідності з п.6.4 договору оренди
від 01.08.2009 року орендар зобов'язується
укласти з балансоутримувачем
орендованого майна договір про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого майна.

Пунктом 5.12 договору оренди від 23.08.2011
року визначено, що орендар
зобов'язується здійснювати витрати,
пов'язані з утриманням орендованого
майна. Протягом 15 робочих днів після
підписання цього договору укласти з
баланоутримувачем орендованого майна
договори про відшкодування витрат
баланоутримуча на утримання
орендованого майна та надання
комунальних послуг орендарю.

23.07.2009 року між виконавчим комітетом
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради та приватним
підприємцем ОСОБА_2 був укладений
договір про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю,
відповідно до умов якого
балансоутримувач забезпечує
обслуговування, експлуатацію та ремонт
будівлі, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 228,5 кв.м., а
також утримання прибудинкової
території, а орендар бере участь у
витратах позивача на виконання
вказаних робіт пропорційно до займаної
ним площі в цій будівлі, якщо інше не
випливає з характеру послуг, наданих
балансоутримувачем за цим договором.
За п. 5.1 цей договір було укладено
терміном на два роки з 01.08.2009 року по
31.07.2011 року включно (а.с. 20-21).

Після закінчення строку дії
вищевказаного договору від 23.07.2009 року,
23.08.2011 року між цими ж сторонами було
укладено новий договір про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю,
за яким балансоутримувач забезпечує
обслуговування, експлуатацію та ремонт
будівлі, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 112,4 кв.м., а
також утримання прибудинкової
території, а орендар бере участь у
витратах балансоутримувача на
виконання вказаних робіт пропорційно
до займаної ним площі в цій будівлі,
якщо інше не випливає з характеру
послуг, наданих балансоутримувачем за
цим договором (а.с. 22-23). Цей договір
укладено сторонами строком на два роки
одинадцять місяців з 23.08.2011 року до
23.07.2014 року включно (п.5.1. договору).

29.08.2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 3 до договору про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.08.2011 року, згідно якої у преамбулі
та п. 7 «Платіжні та поштові реквізити
сторін» договору сторони погодились
змінити особу орендаря - приватного
підприємця ОСОБА_2, зазначивши її як
фізичну особу-підприємця ОСОБА_2

Як вважає позивач, відповідно до умов п.
2.2.3. договорів про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року та від 23.08.2011 року
відповідач зобов'язаний вносити плату
за комунальні послуги та земельний
податок.

За розрахунком виконавчого комітету
сума заборгованості по оплаті
земельного податку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 перед
позивачем:

- за договором про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року дорівнює 4620 грн. 15
коп. з січня 2011 року по липень 2011 року
(а.с. 85);

- за договором про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.08.2011 року складає 13995 грн. 49
коп. з серпня 2011 року по серпень 2013 року
(а.с. 86-87).

Оскільки, як вказує позивач, за
переліченими договорами, станом на
01.10.2013 року вказані суми на його рахунок
не надійшли, відповідач має
заборгованість за договорами про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року та від 23.08.2011 року у сумі
18615 грн. 64 коп.

Крім того, за неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
вищезгаданими договорами позивачем
нараховано пеню на загальну суму 3907
грн. 05 коп., у тому числі:

- за договором про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року - 1705 грн. 37 коп.;

- за договором про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.08.2011 року - 2201 грн. 68 коп.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
просив стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
заборгованість зі сплати земельного
податку за договорами про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю, у
сумі 18615 грн. 64 коп., пеню у розмірі 3907
грн. 05 коп., а всього 22522 грн. 69 коп.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

У відповідності із ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу
України встановлено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Як вказувалось вище, вимоги позивача
ґрунтуються на укладених з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 договорах
про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року та від 23.08.2011 року та
заявлені у зв'язку з невиконанням їх
умов, зокрема п. 2.2.3.

Проте п. 2.2.3 договору від 23.07.2009 року
взагалі не передбачено відшкодування
балансоутримувачу (виконавчий комітет
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради) земельного
податку.

Шодо стягнення боргу з земельного
податку за договором від 23.08.2011 року суд
апеляційної інстанції відзначає
наступне.

У відповідності з п. 2.2.3 договору від
23.08.2011 року орендар зобов'язався не
пізніше 20 числа місяця, наступного за
звітним місяцем, вносити плату за
розрахунок балансоутримувача будівлі
або організації, що обслуговує будівлю,
за санітарне обслуговування
прибудинкової території та допоміжних
приміщень будівлі, технічне
обслуговування будівлі відповідно до
загальної площі приміщення, на ремонт
відповідно до відновної вартості
приміщення, а також за комунальні
послуги та земельний податок.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо
понесених витрат зі сплати земельного
податку, виконавчий комітет
посилається на податкові декларації з
плати за землю ( земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) за 2011, 2012 і 2013 роки.

Між з тим з наданих позивачем
податкових декларацій неможливо
встановити, яка саме сума земельного
податку сплачена виконавчим комітетом
саме за земельну ділянку по АДРЕСА_1, де
знаходиться об'єкт оренди відповідно
договорів оренди від 01.08.2009 року та від
23.08.2011 року.

Будь-які платіжні документи, які б
свідчили про сплату сум земельного
податку за вищевказану земельну
ділянку у спірному періоді, позивачем
до суду не надавались.

Згідно ч.1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, позивачем не
доведено понесення ним витрат із
сплати у спірному періоді земельного
податку за ділянку, на якій
розташований об'єкт оренди (АДРЕСА_1).

Оскільки відсутні підстави для
задоволення позову в частині основного
боргу, то й немає підстав для стягнення
пені за прострочення його оплати.

До того ж умовами договорів про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 23.07.2009 року та від 23.08.2011 року
відповідальність за неналежне
виконання грошових зобов'язань у
вигляді пені взагалі не передбачена.

З урахуванням викладеного колегія
суддів погоджується з висновками
господарського суду про відмову у
позові та відхиляє доводи позивача,
наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.12.2013
року у справі №904/8951/13 залишити без
змін, а скаргу виконавчого комітету
Дніпровської районної у місті
Дніпродзержинську ради без
задоволення.

Головуючий суддя
А.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений
11.04.14р.