ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 911/192/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН»до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Морозівська
птахофабрика»про стягнення 495 735,10 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:Бернацький А.В.
(довіреність б/н від 22.10.2013 року);від
відповідача:Федоренко А.В. (довіреність
№6 від 20.03.2014 року).секретар судового
засідання: Жиленко Е.В.

Обставини справи:

23.01.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН» далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовною
заявою б/н від 23.01.2014 року (вх. №200/14) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Морозівська
птахофабрика» про стягнення 495 735,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
поставки №3210-12 від 08.10.2012 року, а саме,
щодо здійснення повної оплати за
поставлений товар, в результаті чого
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 495 735,10 грн., з
яких 207 113,00 грн. основного боргу, 10 060,00
грн. пені, 276 240,57 грн. штраф за неналежне
виконання зобов'язань та 2 321,53 - 3%
річних.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.01.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 13.02.2014 року.

13.02.2014 року через канцелярію
господарського суду Київської області,
до початку судового засідання, позивач
подав заяву про зменшення позовних
вимог б/н від 13.02.2014 року (вх. №2640/14), в
якій просить стягнути з відповідача
суму основного боргу з урахуванням
часткової оплати, а саме в розмірі 192
113,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Як роз'яснено у п. 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року,
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Відтак, на розгляд господарського суду
передані позовні вимоги остаточно
сформовані в заяві про зменшення
позовних вимог б/н від 13.02.2014 року (вх.
№2640/14 від 13.03.2014 року), а саме стягнення
з відповідача заборгованості у сумі 480
735,10 грн., з яких 192 113,00 грн. основний
борг, 10 060,00 грн. пеня, 276 240,57 грн. штраф
та 2 321,53 - 3% річних.

У судовому засіданні 13.02.2014 року
господарським судом, на підставі ч. 3 ст.
77 ГПК України, оголошено перерву на
20.03.2014 року.

13.02.2014 року через канцелярію
господарського суду Київської області,
після судового засідання, відповідач,
на виконання вимог ухвали
господарського суду Київської області
від 23.01.2014 року, супровідним листом б/н
від 13.02.2014 року (вх.№2663/14) подав копії
витребуваних документів.

У судове засідання 20.03.2014 року
відповідач не з'явився.

20.03.2014 року позивач подав клопотання
про продовження розгляду спору б/н від
20.03.2014 року (вх.№4989/14 від 20.03.2014 року).

Ухвалою від 20.03.2014 року, відповідно до
п.1 ч.1 ст.77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи відкладено на 08.04.2014
року.

У судове засідання 08.04.2014 року
представники сторін по справі
з'явилися. Представник позивача
позовні вимоги підтримав, вважає їх
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог.

Відповідач у судовому засіданні 08.04.2014
року визнав основну суму боргу та
заперечив проти задоволення штрафу за
неналежне виконання зобов'язань, з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву.

У судовому засіданні 08.04.2014 року
господарським судом Київської області
в порядку вимог ст. 85 ГПК України було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представників сторін, дослідивши та
оцінивши представлені докази в їх
сукупності, суд встановив:

08.10.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН»
(постачальник за договором, позивач у
справі) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Морозівська
птахофабрика» (покупець за договором,
відповідач у справі) було укладено
договір поставки №3210-12 (далі - договір),
відповідно до п.1.1 якого постачальник
передає, а покупець приймає й оплачує
сільськогосподарську продукцію за
ціною, у кількості та якості, що
вказується у видаткових та податкових
накладних.

Відповідно до п. 1.3. договору, у випадку
відсутності специфікації її роль
виконує накладна підписана обома
сторонами.

Пунктом 1.5. договору зазначено, що
загальна вартість договору
складається з сум його рахунків.

Відповідно до п. 2.2. договору поставка
всієї партії товару за даним договором
здійснюється згідно рахунків.

Датою поставки вважається дата
відмітки товарно-транспортної
накладної, виписаної постачальником на
ім'я покупця, а у випадку
переоформлення товару на
елеваторі-дата складської квитанції (
п.2.4. договору).

Згідно п.7.2. договору, даний договір
набирає чинності з моменту його
підписання обома сторонами і діє до
31.12.2012 року, а в частині
взаєморозрахунків до повного
виконання зобов'язань сторонами.

Відповідно до п.8.4. договору будь-які
зміни і/чи доповнення до даного
договору вважаються дійсними лише за
умови, якщо вони зроблені в письмовій
формі і підписані повноважними
представниками обох сторін.

Проте, 01.01.2013 року між представником
Куцурук А.Л. Товариства з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН» та
представником Зіаб А.Х. Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Морозівська птахофабрика» було
укладено додаток №1 до договору
поставки №3210-12 від 08.10.2012 року (далі -
додаток №1), відповідно до п.1 було
продовжено термін дії договору
поставки №3210-12 від 31 грудня 2013 року.

Відповідно до п.2 додатку №1 цей додаток
№1 є невід'ємною частиною договору
поставки №3210-12 від 08.10.2012 року.

Дослідивши умови договору та подані
сторонами документи, господарський суд
встановив, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором щодо
поставки товару.

Однак, відповідач, в порушення умов
договору, свої зобов'язання щодо оплати
за отриманий товар не виконав.

Як встановлено господарським судом, на
виконання умов договору Товариство з
обмеженою відповідальністю «ШЕКОЛАН»
поставило Товариству з обмеженою
відповідальністю «Морозівська
птахофабрика» товар на суму 666 974,00 грн.,
що частково підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями видаткових
накладних № 149 від 02.08.2013 року на суму 247
420,00 грн. та № 208 від 18.09.2013 року на суму 99
693, 00 грн., які підписані уповноваженими
представниками позивача та
відповідача, підписи яких скріплені
печатками товариств, а також
довіреностями на отримання
товарно-матеріальних цінностей.

Господарським судом встановлено, що
вищезазначені видаткові накладні
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення «Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку» затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від 24
травня 1995 року № 88 щодо зазначення
обов'язкових в ній реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа(форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
таабо вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з акту звіряння взаємних
розрахунків за період січень 2013 року та
листопад 2013 року заборгованість
відповідача перед позивачем складає 207
113,00 грн.

Проте, позивачем зроблені часткові
проплати про, що свідчать платіжне
доручення №48 від 11 лютого 2014 року на
суму 2 500,00 грн. та платіжне доручення
№47 від 11 лютого 2014 року на суму 12 500,00
грн.

Відтак, станом час розгляду спору в
суді сума боргу відповідача перед
позивачем за поставлений товар
становить 192 113,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору вбачається, що за своєю
правовою природою вказаний договір є
договором поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.3.1. договору покупець
здійснює оплату за товар у формі
безготівкового розрахунку платіжним
дорученням шляхом зарахування коштів
на поточний рахунок постачальника.

Оплата за товар здійснюється покупцем
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з дати поставки товару (п.3.2.
договору).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Як підтверджується матеріалами справи,
відповідач не виконав взятого на себе
за договором зобов'язання в повному
обсязі у встановлений строк. Факт
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань перед позивачем щодо
оплати вартості товару доведено
позивачем належними та допустимими
доказами.

Акт звірки, наданий позивачем,
підтверджує стан взаєморозрахунків
між сторонами. Також відповідачем не
надано своїх заперечень щодо стану
взаєморозрахунків станом на час
розгляду спору в суді.

Крім того, наявність основного боргу у
розмірі 192 113,00 грн. повністю визнано
відповідачем.

З огляду на викладене, беручи до уваги
заяву про зменшення позовних вимог б/н
від 13.02.2014 року (вх.№ 2640/14 від 13.02.2014
року), господарський суд вважає, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 192 113,00 грн. є правомірною,
обґрунтованою та підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Крім того, позивачем за період з 17.08.2013
року по 22.01.2014 року на суму 107 420,00 грн. та
з 03.10.2013 року по 22.01.2014 року на суму 99693, 00
грн. нараховано відповідачу пеню у сумі
10 060, 00 грн.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Факт прострочення виконання
відповідачем своїх зобов'язань перед
позивачем щодо оплати вартості товару
доведено позивачем належними та
допустимими доказами.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
визначає неустойку (штраф, пеню) як
грошову суму або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення ним зобов'язання. Пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

При цьому, господарський суд зазначає,
що договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», згідно з п. п. 1, 3 якого
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені за прострочку платежу, що
встановлюється за згодою сторін,
обчислюється від суми простроченого
платежу і не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Як встановлено п 5.3. договору покупець
за даним договором несе наступну
відповідальність: за порушення
термінів оплати товару сплачує
постачальнику неустойку у розмірі двох
облікових ставок НБУ, але не більше 0,1%
за кожен день прострочки.

За видатковою накладною №149 від 02.08.2013
року на суму 247 420,00 грн., відповідач
здійснив часткову оплату. Сума
недооплачено товару становить 107 420,00
грн., на яку нараховано пеню у розмірі
6083,21 грн.

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір ставки НБУРозмір
подвійної облікової ставки НБУ в
деньСума пені за період
просрочки10742017.08.2013 - 22.01.20141596.5000 %0.036
%*6083.21За видатковою накладною №208 від
18.09.2013 року на суму 99 693,00 грн., пеня
складає 3976,79 грн.

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір ставки НБУРозмір
подвійно облікової ставки НБУ в
деньСума пені за період
просрочки9969303.10.2013 - 22.01.20141126.5000 %0.036
%*3976.79Перевіривши надані позивачем
розрахунки пені за вищевказаними
видатковими накладними, господарський
суд дійшов висновку, що вони
відповідають вимогам законодавства,
умовам договору та є арифметично
вірними, і складають 10 060,00 грн.

Відповідно до ч. 2 п. 5.2 договору
поставки покупець за даним договором
несе наступну відповідальність, якщо
покупець не виконує свої зобов'язання
по платі уже поставленого товару на
термін більше ніж 3 (три) календарні дні,
крім неустойки сплачує штраф у розмірі
1 (одного) % від вартості товару за
кожний день прострочки.

За розрахунком позивача сума
нарахованого штрафу у розмірі 1 (одного)
% від вартості товару за кожний день
прострочки складає 276 240,57 грн.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України штрафом є неустойка,
що обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Отже, виходячи з системного аналізу
змісту положень ч. 2, 3 ст.549 ЦК України та
ч. 4, 6 ст. 231, ч. 2 ст. 343 ГК України,
законодавцем розмежовуються штрафу та
пені як різні види неустойки. Зокрема,
кваліфікуючими ознаками штрафу є: 1)
можливість встановлення за майже
будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
2) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. В свою чергу, пеня як
різновид неустойки характеризується
такими ознаками: 1) застосування
виключно у грошових зобов'язаннях; 2)
можливість встановлення тільки за
такий вид порушення зобов'язання, як
прострочення виконання (порушення
умови про строки); 3) обчислення у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного зобов'язання; 4) триваючий
характер - нарахування пені за кожний
день прострочення.

Таким чином, визначений сторонами у
договорі штраф, який нараховується за
кожен день прострочення, прив'язується
до суми прострочки та не визначений у
фіксованому розмірі, за своєю правовою
природою є пенею, яка не може
стягуватися двічі.

Так умовами договору передбачене
подвійне стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання покупцем, що не
узгоджується з приписами статті 61
Конституції України відповідно до
якої, ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у Постанові по справі №919/250/13-г
від 21 січня 2014 року.

Таким чином, господарський суд
відмовляє позивачеві у стягненні 276
240,57 грн. штрафу.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 2321,54 грн., нарахованих на суму
заборгованості за накладною №149 від
02.08.2013 року та накладною №208 від 18.09.2013
року.

Стаття 625 Цивільного кодексу України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір не
встановлений договором.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Оскільки, відповідачем прострочено
виконання грошового зобов'язання, то
відповідно вимога позивача про
стягнення з відповідача 3% річних,
нарахованих на суму боргу за
поставлений товар згідно договору, є
правомірною.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», господарський суд
встановив, що він є арифметично вірним
та складає 2321,53 грн., які підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні в матеріалах справи документи
та досліджуючи в судовому засіданні
докази, виходячи з вищевикладених
обставин справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково в
розмірі 204 494,53 грн., з яких 192 113,00 грн.
сума основного боргу, 10 060,00 грн. пені
та 2 321,53 грн. 3% річних.

В іншій частині позову, а саме в
стягненні 276 240,57 грн. штрафу суд
відмовляє.

Судовий збір відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог: на Товариство з
обмеженою відповідальністю агрофірма
«Морозівська птахофабрика» 4213,75 грн.
та на Товариство з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН» 5 700,96 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірма
«Морозівська птахофабрика» (07526,
Київська обл., Баришівський район, село
Морозівка, вулиця Садова, будинок 9,
ідентифікаційний код: 33889787) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ШЕКОЛАН» (03022, м.
Київ, вулиця Козацька, будинок 120,
корпус 4 літ. Є, каб. № 1,
ідентифікаційний код: 34076774) 192 113 (сто
дев'яносто дві тисячі сто тринадцять)
грн. 00 коп. сума основного боргу, 10 060
(десять тисяч шістдесят) грн. 00 коп.
пені, 2 321 (дві тисячі триста двадцять
одну) грн. 53 коп. 3% річних та 4 213 (чотири
тисячі двісті тринадцять) грн. 75 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 10.04.2014 року