КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2014 р. Справа№ 910/20403/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

участю представників:

Від позивача:Гайдамачук
І.О.-представник;

Від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013

у справі № 910/20403/13 (Головуючий суддя:
Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Карше"

про розірвання договору оренди,
виселення та стягнення заборгованості
417 874,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з вказаним позовом.

Позовна заява мотивована неналежним
виконанням відповідачем зобов'язань за
договором, а тому позивач просить:

- розірвати договір № 45/1-2005 від 25.04.2005,
укладений між сторонами,

- виселити відповідача із території за
адресою: вул.. Чорновола, буд. 49, м.
Вишневе, яка належить позивачу,

- стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість у розмірі 417
874,96 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"
відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду м. Києва від 11.12.2013
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
зазначив, що рішення суду по цій справі
прийнято з неповним з'ясуванням
обставин справи, на підтвердження чого
в своїй апеляційній скарзі виклав ряд
обставин, які, на його думку, виступають
підтвердженням його правової позиції
та спростовують правильність
винесеного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс" у
справі № 910/20403/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Отрюху Б.В.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
23.01.2014 для розгляду апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"
сформовано колегію суддів у складі:
Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів
Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.01.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 20.02.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 розгляд
справи відкладено до 18.03.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014
продовжено строк вирішення спору,
розгляд справи відкладено до 03.04.2014.

В судовому засіданні 03.04.2014 представник
позивача надав свої пояснення по
справі; представник відповідача в
судове засідання не з'явився, причини
неявки суду невідомі, про слухання
справи повідомлявся належним чином.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

25.04.2005 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"
(далі-позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Карше"
(далі- відповідач) було укладено
договір № 54/1-2005 (далі - договір), на
підставі якого замовник доручає, а
виконавець бере на себе зобов'язання
виконання робіт на розміщення на своїй
території й обслуговування ангару
(складського приміщення) замовника.

Згідно п.1.2. договору розміщення ангару
здійснюється на площі 750 кв.м., що
знаходяться за адресою м. Вишневе. Вул..
Чорновола.

Як вбачається з тексту зазначеного
договору, сторони визначили та
погодили перелік робіт, які замовник
зобов'язувався надавати, а саме:
виконавець зобов'язався підготувати
площу 750 кв.м. протягом трьох робочих
днів для виконання робіт по
розташуванню ангару, обслуговувати
площу та розташований на ній ангар за
погодженням з замовником. Виставляти
замовнику акти на узгоджені періоди
протягом строку дії договору (п.п. 2.1.1,
2.1.2, 2.1.4. договору).

Також сторони передбачили і порядок
розрахунків за надані послуги згідно
договору, а саме: замовник оплачує
роботи та/або послуги виконавця на
підставі двосторонніх актів виконаних
робіт та/або послуг виставлених
рахунків протягом 3-х банківських днів
(2.2.1., 2.2.3. договору).

У п. 3.1 договору сторони передбачили,
щомісячну вартість обслуговування
ангару у розмірі 4 155,00 грн включаючи
всі податки та збори та інші
загальнообов'язкові платежі.

Відповідно до п.4.2 Договору за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків винувата сторона
відшкодовує потерпілій стороні
завданий їй матеріальний збиток.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що цей
договір може бути достроково
розірваний за спільною згодою сторін з
обов'язковим проведенням належних
розрахунків між сторонами, виходячи з
обсягу фактично виконаних робіт та/або
послуг. Одностороннє розірвання
договору не допускається.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та не заперечується
сторонами, договір № 45/1-2005 від 25.04.2005 за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг, предметом
правового регулювання якого є Глава 63
ЦК України.

Відповідно до її положень за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням іншої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
надану послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Сторонами договору про надання послуг
є замовник і виконавець. Замовником є
особа, що зацікавлена в одержанні
послуги відповідного роду, замовляє її
надання на умовах, визначених
договором, контролює надання послуги і
оплачує її.

Як вже зазначалось вище та як
вбачається з тексту договору, при
укладанні цього договору сторонами
було визначено та погоджено перелік
робіт, які замовник зобов'язувався
надавати, а саме: виконавець
зобов'язався підготувати площу 750 кв.м.
протягом трьох робочих днів для
виконання робіт по розташуванню
ангару, обслуговувати площу та
розташований на ній ангар за
погодженням з замовником. Виставляти
замовнику акти на узгоджені періоди
протягом строку дії договору (п.п. 2.1.1,
2.1.2, 2.1.4. договору).

Також сторони передбачили і порядок
розрахунків за надані послуги згідно
договору, а саме: замовник оплачує
роботи та/або послуги виконавця на
підставі двосторонніх актів виконаних
робіт та/або послуг виставлених
рахунків протягом 3-х банківських днів.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Саттею 611 Цивільного кодексу України
унормовано, що у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
порушення зобов'язання, встановлені
договором або законом, зокрема,
розірвання договору.

Виходячи з положення ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Наведена стаття кореспондується зі
ст.188 Господарського кодексу України.

В свої апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що відповідач
відмовляється вирішувати питання
існуючої заборгованості досудовим
врегулюванням, відмовляється провести
звірку взаєморозрахунків та підписати
відповідний акт, відтак, на підставі
ст.188 Господарського кодексу України,
апелянт вважає позовні вимоги до
відповідача правомірними.

Зазначаючи істотні порушення, як
підставу розірвання договору № 54/1-2005
від 25.04.2005 , представник позивача
вказує, що з листопада 2009 року
відповідачем не оплачуються послуги
надані позивачем згідно договору на
підставі актів здачі-прийняття робіт
та рахунків фактури з листопада 2009 року
по серпень 2011 року.

Разом з тим, відповідно до актів
здачі-прийняття робіт та рахунків
фактури за вищенаведений період, що
містяться в матеріалах справи, колегія
суддів приходить до висновку, що дані
акти підписані лише зі сторони
позивача, в той час як підставою для
оплати згідно договору є двосторонні
акти виконаних робіт та/або послуг та
виставлені рахунки.

Крім того,матеріали справи не містять
належних доказів направлення таких
актів та рахунків відповідачу.

В свої апеляційній скарзі позивач
посилається на додаткову угоду № 1 до
договору, укладену між сторонами 01.09.2006,
згідно якої п.3.1 даного договору
викладено в такій редакції: «Договірна
ціна обслуговування
ангару-динамічна.Щомісячна вартість
обслуговування ангару становить 8 310
грн.00 коп. включаючи всі податки та інші
загальнообов'язкові платежі.
Розрахунки проводяться до 20 числа
поточного місяця з урахуванням
індексів інфляції».Після цього, як
зазначає позивач, сторонами було
підписано акт № ОУ-0000105 здачі-прийняття
робіт (надання послуг), відповідно до
якого загальна вартість робіт (послуг)
без ПДВ становить 11 473 грн. 35 коп.

На підтвердження того, що відповідач
визнав умови договору, позивач
посилається на акт № ОУ-0000057 здачі-
прийняття робіт(надання послуг), який
підписано обома сторонами.

Копії вказаних актів позивачем було
долучено до матеріалів апеляційної
скарги.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання
доказів суду першої інстанції, особа,
яка бажає подати нові докази, має
довести обставини, що об'єктивно
перешкоджали їй подати ці докази
місцевому господарському суду.

Відповідно до пункту 9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України» у вирішенні питань
щодо прийняття додаткових доказів суд
апеляційної інстанції повинен повно і
всебічно з'ясовувати причини їх
неподання з урахуванням конкретних
обставин справи і об'єктивно оцінити
поважність цих причин. У разі прийняття
додаткових доказів у постанові
апеляційної інстанції мають
зазначатися підстави такого прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи те, що скаржник не
обґрунтував належним чином
неможливість подання вищенаведених
актів до суду першої інстанції, вказані
докази колегією суддів до уваги не
беруться.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами існування боргу у відповідача
перед позивачем на момент звернення до
суду у розмірі 417 874,96 грн, а тому
позовна вимога про стягнення з
відповідача заборговансоті за
договром у розмірі 417 874,96 грн не
підлягає задоволенню.

Також позивачем не доведено та
належними доказами не підтверджено, що
відповідачем було допущено істотні
порушення умов договору, а тому підстав
для розірвання договору № 54/1-2005 від
25.04.2005 колегія суддів не вбачає.

Враховуючи те, що вимога позивача про
виселення відповідача із території за
адресою вул. Черновола буд.49, м. Вишневе,
яка належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Будмехсервіс"
обґрунтована позивачем, як похідна від
розірвання договору № 54/1-2005 від 25.04.2005,
вона також підлягає залишенню без
задоволення.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доводи, наведені скаржником в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Подана є необґрунтованою
та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будмехсервіс" залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 11.12.2013 у справі №
910/20403/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/20403/13 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко