м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3321/14 31.03.14
За позовом Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «ОРАНТА»
до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Україна»
про відшкодування шкоди в порядку
Суддя Дупляк О.М.
Представники сторін:
від позивача:Бухало О.В., за
довіреністю,від відповідача:не
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Відкрите акціонерне товариство
Національна акціонерна страхова
компанія «ОРАНТА» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Україна» про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 33.627,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхове відшкодування, внаслідок чого
до позивача в порядку ст. 27 Закону
України «Про страхування» та статті 993
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) перейшло право вимоги
(регресу) в межах здійснених фактичних
затрат до відповідача, як до страховика
особи, яка відповідальна за заподіяні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/3321/14 та призначено до
розгляду на 24.03.2014.
Позивач 14.03.2014 через відділ канцелярії
суду надав супровідний лист № 09-06-06/4562
від 12.03.2013 про долучення до матеріалів
справи додаткових документів.
Від Моторного (транспортного)
страхового бюро України 21.03.2014 через
відділ канцелярії суду надійшло
повідомлення про страхове покриття.
Ухвалою суду від 24.03.2014 розгляд справи
відкладено на 31.03.2014.
Позивачем 27.03.2014 через відділ
канцелярії суду надано заяву № 09-06-06/5870
від 26.03.2014, в якій, зокрема, зазначено, що
належним та допустимим доказом розміру
матеріального збитку, завданого
власнику застрахованого позивачем
транспортного засобу, є саме
рахунок-фактура № АКК-005387 від 27.03.2013,
визначений ТОВ "Автогарант АВ", який
підтверджує реальні витрати, необхідні
для проведення відновлювального
ремонту пошкодженого при
дорожньо-транспортній пригоді (далі -
ДТП) транспортного засобу. Відтак,
визначення розміру збитків та розміру
страхового відшкодування, на думку
позивача, на підставі рахунку-фактури
№ АКК-005387 від 27.03.2013, відповідає як
умовам договору № К8955- 084/07/СТ від
24.10.2007, так і вимогам Правил
У судовому засіданні 31.03.2014 представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, позов просив задовольнити.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, про час і місце
розгляду даної справи повідомлений
Підтвердженням належного повідомлення
відповідача про час і місце проведення
судового засідання, призначеного на
31.03.2014, є наявні в матеріалах справи №
910/3321/14 рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення на
адресу відповідача та витяг з реєстру
поштових відправлень від 27.03.2014 .
Таким чином нез'явлення представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, а матеріали справи є
достатніми для вирішення спору в
даному судовому засіданні, суд вважає
за можливе розглянути позов за
відсутності представника відповідача,
за наявними у справі матеріалами
згідно з вимогами статті 75
Господарського процесуального кодексу
У судовому засіданні 31.03.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на які
посилається позивач, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд -
Як підтверджено матеріалами справи,
18.01.2013 на перехресті вул. Маршала
Малиновського - пр. Героїв Сталінграду
трапилась дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
транспортного засобу «Mitsubishi»,
державний номер НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_2 та транспортного засобу «Ford»,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
Відповідно до постанови Оболонського
районного суду м. Києва від 19.02.2013 у
справі № 3-1017/13 ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні правопорушення за статтею 124
КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у виді
штрафу на користь держави в розмірі
двадцяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, що становить 340 грн.
Судом установлено, що транспортний
засіб «Ford Fiesta», державний номер НОМЕР_2,
застраховано позивачем згідно з
договором № К8955-084/07/СТ добровільного
страхування транспортного засобу
(Банківське КАСКО) від 24.10.2007, укладеним
між позивачем (страховик) та ОСОБА_2
(страхувальник) (далі - Договір).
Відповідно до звіту № АА7967ЕЕ-23.01/1 про
оцінку автомобіля «Ford Fiesta», державний
номер НОМЕР_2, від 23.01.2013 вартість
відновлювального ремонту вказаного
транспортному засобу склала 15.676,09 грн.
Згідно з ремонтною калькуляцією №
НОМЕР_2 від 23.01.2013 вартість ремонту
склала 22.724,31 грн.
Відповідно до звіту № АА7967ЕЕ-20.02/1 про
оцінку автомобіля «Ford Fiesta», державний
номер НОМЕР_2, від 20.02.2013 вартість
відновлювального ремонту вказаного
транспортному засобу склала 19.029,26 грн.
Згідно з ремонтною калькуляцією №
НОМЕР_2 від 19.02.2013 вартість ремонту
склала 26.580,01 грн.
Відповідно до звіту № АА7967ЕЕ-18.03/1 про
оцінку автомобіля «Ford Fiesta», державний
номер НОМЕР_2, від 18.03.2013 вартість
відновлювального ремонту вказаного
транспортного засобу склала 24.233,64 грн.
Згідно з ремонтною калькуляцією №
НОМЕР_2 від 15.03.2013 вартість ремонту
транспортного засобу «Ford Fiesta»,
державний номер НОМЕР_2, склала 34.822,28
Відповідно до ремонтної калькуляції №
НОМЕР_2 від 27.03.2013 вартість ремонту
транспортного засобу «Ford Fiesta»,
державний номер НОМЕР_2, склала 46.700,62
Згідно з рахунком на оплату,
виставленому ТОВ «АвтоГарант АВ»
ОСОБА_2, № КС000000151 від 28.03.2013 вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу «Ford Fiesta»,
державний номер НОМЕР_2, склала 34.624,80
Протоколами огляду транспортного
засобу від 21.01.2013, 18.02.2013; 14.03.2013
встановлено виявлені пошкодження
транспортного засобу «Ford», державний
Відповідно до Договору, укладеного між
позивачем та страхувальником, подію
було визнано страховим випадком, про що
складено страховий акт № СТ-13-1063/1 від
20.02.2013, відповідно до якого сплата
страхового відшкодування
страхувальнику підлягала у сумі 22.724,31
грн та страховий акт № СТ-13-1063/2 від
15.05.2013 на суму 11.900,49 грн.
Позивач, на виконання своїх зобов'язань
за договором № К8955-084/07/СТ
добровільного страхування
транспортного засобу (Банківське
КАСКО) від 24.10.2007, на підставі заяви
страхувальника та документів, наданих
останнім для виплати страхового
відшкодування, провів розрахунок
страхового відшкодування та виплатив
страхувальнику страхове відшкодування
у розмірі 34.624,80 грн, що підтверджується
платіжними дорученнями: № 000097 від
01.03.2013 та № 000216 від 23.05.2013, копії яких
наявні в матеріалах справи.
Судом установлено, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 на момент
вказаної ДТП була застрахована у
відповідача згідно з полісом № АЕ/626942,
строком дії з 21.12.2012 по 20.12.2013.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Вина ОСОБА_3, який керував транспортним
засобом «Mitsubishi», державний номер
НОМЕР_1, встановлена постановою
Оболонського районного суду м. Києва
від 19.02.2013 у справі № 3-1017/13.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) передбачено, що у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Крім того судом установлено, що згідно
з протоколами огляду транспортного
засобу від 21.01.2013, 18.02.2013; 14.03.2013 були
виявлені пошкодження транспортного
засобу «Ford», державний номер НОМЕР_2,
вартість відновлення яких відповідно
до актів № СТ-13-1063/1 від 20.02.2013; № СТ-13-1063/2
від 15.05.2013 склала 34.624,80 грн.

Відповідно до рахунку ТОВ «АвтоГарант
АВ» № КС000000151 від 28.03.2013 вартість
відновлювального ремонту склала 34.624,80
грн.

Судом установлено, що позивачем було
виплачено власнику забезпеченого
транспортного засобу страхове
відшкодування в сумі 34.624,80 грн
(платіжні доручення: № 000097 від
01.03.2013 та № 000216 від 23.05.2013).

Згідно ст.ст. 3 - 5 Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників. Суб'єктами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
страхувальники, страховики, особи,
цивільно-правова відповідальність
яких застрахована, Моторне
(транспортне) страхове бюро України та
потерпілі. Об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Тобто, цей Закон є спеціальним у сфері
страхування цивільно-правової
відповідальності, яка здійснюється з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників шляхом здійснення
такого відшкодування страховиком при
настанні страхового випадку.

Пункт 21.4 ст. 21 Закону передбачає, що
лише у разі експлуатації транспортного
засобу на території України без
наявності чинного поліса обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності особа несе
відповідальність, встановлену законом.

З огляду на викладене, позивач набув
право вимоги до особи, відповідальної
за заподіяний збиток. Такою особою, у
даному випадку, є ОСОБА_3, як власник та
водій автомобіля, що винний у ДТП, однак
у разі якщо її цивільно-правова
відповідальність перед третіми
особами застрахована у певного
страховика, то останній стає
відповідальною особою, адже, внаслідок
укладення договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, страховик в
межах страхової суми несе
відповідальність за шкоду, завдану
застрахованою ним особою, тобто, бере
на себе всю відповідальність за свого
страхувальника, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди джерелом підвищеної
небезпеки, оскільки застрахував такий
страховий ризик, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 по заподіянню шкоди життю,
здоров'ю та майну потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди при
керуванні автомобілем «Mitsubishi»,
державний номер НОМЕР_1, застрахована
відповідачем згідно з полісом № АЕ/626942,
строком дії з 21.12.2012 по 20.12.2013. Згідно
вказаного полісу відповідач взяв на
себе обов'язок відшкодувати шкоду,
зокрема майну третіх осіб внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи, що станом на момент
вчинення ДТП ОСОБА_3 керував
автомобілем «Mitsubishi», державний номер
НОМЕР_1, та враховуючи, що з вини ОСОБА_3
сталася ДТП, як встановлено постановою
Оболонського районного суду м. Києва
від 19.02.2013 у справі № 3-1017/13, саме
відповідач, згідно п. 22.1 ст. 22 Закону є
особою, відповідальною за збитки, а
тому позивач правомірно звернувся до
відповідача з вимогою про виплату
страхового відшкодування.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Натомість, відповідно до ст. 993 ЦК
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

У свою чергу, стаття 27 Закону України
"Про страхування" також визначає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону у разі
настання страхового випадку страховик
у межах страхових сум, зазначених у
страховому полісі, відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Враховуючи викладене судом ураховано,
що позивач виплатив страхувальнику
страхове відшкодування в сумі 34.624,80
грн, що підтверджується платіжними
дорученнями № 000097 від 01.03.2013 та № 000216
від 23.05.2013, при цьому враховано, що звіт
про оцінку транспортного засобу є лише
попереднім оціночним документом, в
якому зазначається про можливу, але не
кінцеву суму, що витрачена на
відновлення транспортного засобу, а
реальним підтвердженням виплати суми
страхового відшкодування
страхувальнику, є саме платіжне
доручення.

У листі Верховного Суду України "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз'яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена,
зокрема, у постановах Вищого
господарського суду України від 15.01.2013
зі справи № 5011-72/9778-2012; від 14.05.2013 зі
справи № 5011-50/17049-2012; від 21.05.2013 зі справи
№ 22-17-25-26/366-07-7922.

Таким чином до позивача, який сплатив
страхову виплату за завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоду,
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Враховуючи наведені положення
законодавства та встановлені
обставини справи, відповідач є особою,
відповідальною за шкоду, завдану
автомобілю особи, застрахованої
позивачем, оскільки згідно з полісом №
АЕ/626942, відповідач взяв на себе
відповідальність за свого
страхувальника, а саме за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки.

Підпунктом 12.1. ст. 12 Закону встановлено,
що страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України
"Про страхування" франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих (12.1 ст. 12
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів").

Згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладеним
відповідачем зі своїм страхувальником,
ліміт відповідальності по майну - 100.000,00
грн, розмір франшизи становить 1.000,00
грн.

Відтак, відповідальність страховика
винної особи регламентована
положеннями Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та обмежується укладеним
договором страхування.

Таким чином, як установлено судом,
позивачем було виплачено
страхувальнику страхове відшкодування
в сумі 34.624,80 грн (платіжні доручення: №
000097 від 01.03.2013 та № 000216 від 23.05.2013),
розмір франшизи згідно з полісом №
АЕ/626942 становить 1.000,00 грн, відтак
страхова виплата, що підлягає
відшкодуванню в порядку регресу
складає 33.624,80 грн (34.624,80 грн - 1.000,00 грн).

З урахуванням наведеного суд,
враховуючи встановлені обставини
справи, ліміт відповідальності
відповідно до полісу обов'язкового
страхування та розмір франшизи, дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування підлягають задоволенню
частково в сумі 33.624,80 грн.

Допустимих доказів на спростування
позовних вимог, та обставин справи,
встановлених судом, відповідачем не
надано.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

На підставі викладеного позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст. 49 ГПК України позивачем
понесені судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, зокрема витрати по
сплаті судового збору, то зазначені
витрати відшкодовуються за рахунок
відповідача, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Україна» (02140, м. Київ, вул.
Ревуцького, 42-Г, ) з будь
якого рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду на користь Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
«ОРАНТА» (02081, м. Київ, вул.
Здолбунівська, 7-Д, )
страхове відшкодування в сумі 33.624
(тридцять три тисячі шістсот двадцять
чотири) грн 80 коп. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1.826 (одну
тисячу вісімсот двадцять шість) грн 84
коп.

3. У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 07.04.2014.

Суддя
О.М. Дупляк