КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 910/24469/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Брацкова О.С.
(довіреність №05/08/170314-271 від 17.03.2014 р.)

від відповідача 1 - Колесник Р.Ю.
(довіреність №103 від 13.03.2014 р.)

від відповідача 2 - Каленська М.А.
(довіреність №357 від 09.01.2014 р.)

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства «Концерн Хлібпром»

на рішення господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 року

у справі №910/24469/13 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Концерн Хлібпром»

до 1. Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України»

2. Аграрного фонду України

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Концерн Хлібпром» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» про стягнення збитків
спричинених втратою Філією ДП
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів» 51,977 тон
борошна пшеничного вищого ґатунку, які
належали Публічному акціонерному
товариству «Концерн Хлібпром», у
розмірі 145606,29 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 03.02.2014 р. у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати вказане рішення та прийняти
нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та невірно застосовано
норми матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 р.
залучено до участі у справі в якості
відповідача - Аграрний фонд України.

Представник позивача в судовому
засіданні повністю підтримав доводи,
викладені в апеляційній скарзі, просив
скаргу задовольнити, рішення
скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а рішення без змін.

Представник відповідача 2 в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення, а рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний господарський суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

22.07.2011 р. між Аграрним фондом України
(постачальник), Львівською обласною
державною адміністрацією (замовник) та
Публічним акціонерним товариством
«Концерн Хлібпром» (покупець) було
укладено договір № 216Б поставки
борошна пшеничного, відповідно до п. 1.1
якого в порядку та на умовах визначених
цим договором, постачальник
зобов'язується поставляти покупцеві
щомісячно з державного
інвентаризаційного фонду борошно
(продукцію), а покупець, в порядку та на
умовах визначених цим договором,
зобов'язується оплатити та прийняти
зазначену кількість борошна і
виготовити з нього хліб та
хлібобулочні вироби.

Згідно п. 2.1. договору, продукція
поставляється насипом у транспортні
засоби покупця згідно з установленими
нормами відвантаження. Обсяг
продукції, яка оплачена але
недопоставлена на протязі
календарного місяця, підлягає поставці
в наступному періоді поставки в межах
строку дії договору.

Місцем поставки борошна, відповідно до
п. 2.4 договору, є філія державного
підприємства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів», м. Львів, вул.
Б.Хмельницького, 88.

З матеріалів справи вбачається, що за
період з 22.07.2011 р. по 31.10.2013 р. покупець
сплатив постачальнику 1475058,75 грн.

Постачальник поставив покупцю борошно
на суму 1475057,43 грн.

Проте, за твердженням позивача, він не
отримав в повному обсязі оплачених
об'ємів борошна з вини філії «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів», про що свідчить
наступне.

За видатковою накладною № 4563 від 26.09.2011
р. постачальник передав покупцю
борошно пшеничне вищого ґатунку в
кількості 43,854 тонн. Постачальник, у
відповідності до дозволу на
відвантаження борошна № 41-11/2348 від
23.09.2011 р., надав дозвіл на відвантаження
борошна вищого ґатунку в кількості 43,854
тонн. З даної кількості покупцем було
отримано лише 7,430 тонн. Таким чином,
залишок борошна пшеничного вищого
ґатунку згідно з видатковою накладною
№ 4563, який залишився на зберіганні
філії ДП «Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів», становить
36,424 тонн.

Відповідно до видаткової накладної №
4578 від 27.09.2011 р. постачальник передав
покупцю борошно пшеничне вищого
ґатунку в кількості 43,854 тонн.
Постачальник, у відповідності до
дозволу на відвантаження борошна №
41-11/2358 від 26.09.2011 р. надав дозвіл на
відвантаження борошна вищого ґатунку в
кількості 15,553 тонн, яке покупець не
отримав.

З огляду на викладене позивач вважає,
що на зберіганні філії ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» залишилося 51,977 тонн
борошна вищого ґатунку, яке належить
позивачу.

Листом №324/01 від 01.03.2012 р. позивач
звернувся до філії ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» з проханням надати
підтвердження залишків зерна та
борошна, яке належить ПАТ «Концерн
Хлібпром».

Листом №130 від 13.03.2012 р. філія ДП
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» «Львівський
комбінат хлібопродуктів» повідомила,
що за даними бухгалтерського обліку в
неї знаходиться борошно вищого ґатунку
в кількості 51,977 тонн.

В подальшому філія ДП «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Львівський комбінат
хлібопродуктів» листом № 437 від 03.12.2012
р. повідомила позивача про відсутність
у неї 51,977 тонн борошна вищого ґатунку,
яке належить позивачу.

На думку позивача, оскільки борошно ним
не отримано, воно відсутнє у
відповідача, то з останнього підлягає
стягненню 145606,29 грн. збитків за втрату
51,977 тонн борошна пшеничного вищого
ґатунку.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків.

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України,
збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків,
відповідно до ст. 611 ЦК України, є
порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушені. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності відповідно
до ст. 623 ЦК України.

Умовами покладення відповідальності
на винну сторону є наявність збитків,
протиправність дій цієї особи,
причинного зв'язку між діями особи та
збитками, які складають об'єктивну
сторону правопорушення, та вини особи,
внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ сторони за
договором, що обмежує його інтереси, як
учасника певних господарських
відносин і проявляється у витратах,
зроблених кредитором, втраті або
пошкодженні майна, а також не одержаних
кредитором доходів, які б він одержав,
якби зобов'язання було виконано
боржником.

Обов'язковою умовою покладення
відповідальності має бути
безпосередній причинний зв'язок між
неправомірними діями і збитками.
Збитки є наслідком, а невиконання
зобов'язань - причиною.

Чинним законодавством України
обов'язок доведення факту наявності
порушення відповідачем зобов'язання,
наявність та розмір понесених збитків,
а також причинно-наслідковий зв'язок
між правопорушенням і збитками
покладено на позивача.

Як вбачається з умов договору,
відповідач 1 не є його стороною.

Відповідно до умов договру №216Б саме
постачальник, а не відповідач несе
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов поставки.

За даних обставин відповідач взагалі
не може бути стороною по справі,
оскільки не несе жодної
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання, що виникло
відповідно до договору №216Б.

Позивач не надав належних документів,
що підтверджують наявність у філії
відповідача «Львівський КХП» будь-яких
обов'язків перед позивачем.

Згідно видаткових накладних ПАТ
"Концерн Хлібпром" було отримано 536,871
тонн борошна на загальну суму 1475057,43
грн.

У видаткових накладних вказано, що
після їх підписання покупець та
продавець до кількості та якості
взаємних претензій не мають.

Так, видаткові накладні підписані як з
боку Аграрного фонду, так і з боку ПАТ
"Концерн Хлібпром", в тому числі і
видаткові накладні №4563 та №4578, а отже
сторони погодили, що взаємних
претензій до кількості та якості
борошна не мають.

Аграрним фондом зобов'язання за
договором було виконано належним чином
у встановлені строки.

За таких обставин, оскільки позивачем
не доведено порушення зобов'язання,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що підстави для стягнення збитків
відсутні, а відтак позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної
норми, належним чином апеляційну
скаргу не обґрунтовано, доказів та
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції апеляційному суду не
наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та невірне застосування норм
матеріального права, слід вважати
такими, що не заслуговують на увагу.
Крім того, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду та не
підтверджуються наявними матеріалами
справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
03.02.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Концерн
Хлібпром» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 р. у справі №910/24469/13
залишити без змін.

Справу №910/24469/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун