ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 квітня 2014 р. Справа № 902/231/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
"Укргазбанк" в особі Вінницької
обласної дирекції АБ "Укргазбанк", (21009, м. Вінниця, вул. Івана
Бевза, 34)

до: Приватного підприємства
"Гурівецьке", (22124,
Вінницька область, Козятинський район,
с. Гурівці, вул. Жовтнева, 86)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1, ідентиф. номер
НОМЕР_1 (АДРЕСА_2)

про стягнення 1 581 278,11 грн.

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

за участю представників:

позивача: Михайлишена Л.Л. -
довіреність № 372 від 01.07.2013 року;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство
акціонерний банк "Укргазбанк" в особі
Вінницької обласної дирекції АБ
"Укргазбанк" звернулось в
господарський суд Вінницької області з
позовом до Приватного підприємства
"Гурівецьке" про стягнення коштів в
сумі 1581278,11 грн., а саме: частина кредиту,
що залишилася до погашення - 1500000,0 грн.,
проценти - 80465,76 грн., пеня по процентах -
812,35 грн.

Ухвалою суду від 05.03.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/231/14 та призначено її до розгляду на
25.03.2014 р. та залучено ОСОБА_1 до участі в
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
25.03.2014 року представників відповідача
та третьої особи, ухвалою суду від
25.03.2014 року розгляд справи відкладено
на 08.04.2014 року.

Фіксація судового процесу шляхом
звукозапису не здійснюється в зв'язку з
неподанням клопотання про
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 08.04.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 08.04.2014р.
не з'явився, витребуваних ухвалою суду
доказів не надав, причини неявки суду
не повідомив. При цьому, слід зазначити,
що про час та місце розгляду справи
відповідач повідомлявся ухвалою суду
від 25.03.2014р. Копію вказаної ухвали
надіслано відповідачу рекомендованим
листом за адресою вказаною в позовній
заяві, яка є ідентичною адресі вказаній
у витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 17979635 станом на
20.01.2014р. На першому примірнику ухвали,
яка наявна в справі, є штамп суду з
відміткою про відправку документа
25.03.2014р. Дана відмітка оформлена
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, а тому суд дійшов висновку, що
вона є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника, а
конверт з ухвалою суду на момент
проведення судового засідання до суду
не повернувся, що з врахуванням
Нормативів і нормативних строків
пересилання поштових відправлень та
поштових переказів затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку від 12.12.2007 року № 1149 свідчить
про її отримання останнім.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 1
ст. 64 ГПК України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 11 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що за
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, слід зазначити, що як
вбачається з повідомлення про вручення
поштового відправлення № 105 (а.с.
55), відповідач за вище зазначеною
адресою отримав ухвалу суду від 05.03.2014р.
про порушення провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, документів витребуваних
ухвалами суду від 05.03.2014 року та від
25.03.2014 року не надала, причин неявки та
неподання документів не повідомила.
Про дату, час та місце судового
засідання повідомлялась ухвалою від
25.03.2014 року, отримання якої
стверджується наявними в матеріалах
справи повідомленнями про вручення
поштового відправлення.

Вказане розцінюється судом, як
вручення рекомендованого листа із
копією ухвали третій особі та, як
належне повідомлення її про час і місце
судового розгляду справи за участю
третьої особи або її представника. Суд
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення третьої особи про час і
місце судового розгляду справи за її
участю.

З огляду на подані в справу докази, суд
приходить до висновку про те, що неявка
представника відповідача, третьої
особи в судове засідання не
перешкоджає вирішенню спору у їх
відсутність. Спір відповідно положень
ст.75 ГПК України підлягає вирішенню за
наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

13.09.2012 року між позивачем (в договорі -
"Банк") та відповідачем (в договорі -
"Позичальник") укладено кредитний
договір № 3-Ю/2012, відповідно до п.1.1.
якого Банк відкриває Позичальнику
невідновлювальну кредитну лінію з
загальним лімітом в сумі 2 000 000 грн., а
Позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитними коштами в
межах строку кредитування,
встановленого в п.1.3. кредитного
договору, в розмірі 22 % річних.

Згідно п. 1.3.1, 1.3.2 кредитного договору
кредитна лінія відкрита з 13.09.2012 р. по
12.09.2016 року. Позичальник у будь-якому
випадку зобов'язаний повернути кредит
у повному обсязі: у строки дії ліміту
відповідного періоду та у сумі
перевищення фактичної заборгованості
по кредиту цього періоду над лімітом
кредитної лінії наступного періоду,
відповідно до графіку зменшення ліміту
(додаток 1 до кредитного договору).

Відповідно до п. 3.2. кредитного договору
погашення кредиту позичальник
здійснює відповідно до графіку
зменшення ліміту кредитування, який
наведено в додатку 1 до кредитного
договору.

В п. 3.3. кредитного договору сторони
домовилися, що нарахування процентів
по договору здійснюється на суму
фактичного щоденного залишку
заборгованості за отриманими коштами,
виходячи з процентної ставки у розмірі,
визначеному в п. 1.1. кредитного
договору. При розрахунку процентів
використовується метод "факт/ факт",
виходячи із фактичної кількості днів у
місяці та у році, враховуючи перший
день та не враховується останній день
користування кредитними коштами.

За користування кредитними коштами, що
не повернуті в строки, передбачені
договором (прострочена
заборгованість), процентна ставка
встановлюється в розмірі 27% річних (п.
3.7. кредитного договору).

Відповідно до п. 3.4. кредитного договору
проценти сплачуються позичальником
щомісячно, не пізніше 5 числа місяця,
наступного за місяцем користування
кредитом, а також в день закінчення
строку, на який надано кредит, у
відповідності з п.1.3. цього договору, в
день повного погашення заборгованості
по кредиту, в день повного дострокового
розірвання цього договору на рахунок
Банку. У разі якщо останній день для
сплати (погашення) процентів припадає
на вихідний або святковий день, то така
сплата здійснюється у день, що передує
такому вихідному або святковому дню.

13.09.2012 р. між позивачем - ПАТ АБ
"Укргазбанк" (в договорі - "Кредитор"),
відповідачем - ПП "Гурівецьке" (в
договорі - "Позичальник") та третьої
особою - ОСОБА_1 (в договорі -
"Поручитель") укладено договір поруки
№ 1, відповідно до п. 1.1 якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань по
кредитному договору № 3-Ю/2012 від 13.09.2012
р.

Позивач на виконання умов кредитного
договору № 3-Ю/2012 від 13.09.2012 р. надав
відповідачу кредит в розмірі 1945293,40
грн., що стверджується випискою по
особовому рахунку № 53.

Згідно з графіком Позичальник
зобов'язаний повернути кредит у сумі
перевищення фактичної заборгованості
по кредиту цього періоду над лімітом
кредитної лінії наступного періоду:
30.04.2013 - 250000 грн., 30.10.2013 - 250000 грн. За
вказані періоди позичальник належним
чином виконав зобов'язання щодо
погашення кредиту.

В період з 14.09.2012 р. по 28.01.2014 р. Банк
нарахував відповідачеві проценти за
користування кредитними коштами в
розмірі 498789,72 грн., з яких відповідач
сплатив 418323,96 грн., що стверджується
наявними в матеріалах справи
банківськими виписками по особовому
рахунку позивача.

Таким чином станом на 28.01.2014р.
заборгованість по процентах за
користування кредитними коштами
склала 80465,76 грн.

Крім того, вказана сума не
заперечується відповідачем, про що
свідчить обопільно підписаний
сторонами розгорнутий акт звірки
взаємних розрахунків станом на 04.03.2014 р.

В зв'язку з неналежним виконанням
позичальником зобов'язань щодо сплати
процентів за користування кредитними
коштами, позивачем за період з 06.11.2013
року по 28.01.2014 року нараховано
відповідачу пеню за порушення строків
їх повернення в розмірі 812,35 грн.

Відповідно до п. 5.3.3. кредитного
договору банк має право вимагати
дострокового повного виконання
позичальником своїх зобов'язань по
договору, включаючи нараховані
проценти за користування кредитними
коштами, комісії та штрафні санкції,
зокрема, в разі не виконання
позичальником у строк своїх
зобов'язань по поверненню кредиту (його
частини) та/або сплаті плати за кредит
та/або інші зобов'язання по сплаті
грошових коштів, передбачених
договором.

Враховуючи вищенаведене позивач, окрім
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами в
розмірі 80465,76 грн. та пені за порушення
строків сплати процентів за
користування кредитними коштами в
розмірі 812,35 грн., просить суд стягнути з
відповідача суму кредиту, що
залишилась до погашення в розмірі 1500 000
грн.

З урахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Аналогічне положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Виходячи із встановлених обставин
спору, змісту договору вбачається, що
між сторонами укладено кредитний
договір правовідносини по якому
врегульовано в главі 71 ЦК України
"Позика. Кредит. Банківський вклад".

У відповідності до ст. ст. 1054, 1055 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави
("Позика"), якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. При цьому
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

У відповідності до положень ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, право позивача достроково
вимагати погашення заборгованості за
кредитом, в т.ч. нараховані проценти за
користування кредитними коштами,
комісії та штрафні санкції, зокрема в
разі невиконання відповідачем своїх
зобов'язань по поверненню кредиту
та/або сплаті грошових коштів
передбачених договором, встановлено п.
5.3.3. кредитного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, в установлений строк,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається, крім передбачених
законом випадків.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що вимоги щодо стягнення з відповідача
кредиту, що залишився до погашення та
заборгованості по процентам за
користування кредитом станом на 28.01.2014
року є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинному законодавству.

Перевіркою розрахунків судом не
виявлено помилок, отже 1 500 000 грн.
кредиту та 80465,76 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом
станом на 28.01.2014 року, підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Також судом розглянута вимога позивача
щодо стягнення з відповідача за період
з 01.11.2013 року по 28.01.2014 року 812,35 грн. пені
за порушення строків сплати процентів.

Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За змістом положень ст. ст. 216, 218, 229, 230, 231
ГК України боржник несе
господарсько-правову відповідальність
за невиконання ним грошового
зобов'язання шляхом застосування до
нього господарських санкцій.

Згідно зі ст. ст. 546, 549, 550 ЦК України
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штрафом або пенею)
- грошовою сумою або іншим майном, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вичиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

В п.6.3. договору сторони домовилися, що
за порушення визначених в цьому
договорі строків (термінів) повернення
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитними коштами та/або
комісій позичальник зобов'язаний
сплатити банку неустойку (пеню), яка
обчислюється від суми простроченого
платежу, у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня. У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
сторони домовляються, що розрахунок
пені за прострочення виконання
зобов'язань (щодо строків (визначених в
цьому Договорі) повернення кредиту
та/або сплати процентів за
користування кредитними коштами)
припиняється через один рік від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що вимога щодо стягнення з відповідача
пені, за порушення строків сплати
процентів за користування кредитом, є
правомірною, оскільки відповідає
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

Перевіривши правильність нарахування
пені, за порушення строків сплати
процентів за користування кредитом,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
в цій частині підлягають задоволенню в
розмірі 812,35 грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Проте, всупереч наведеним нормам та
вимогам суду відповідач не подав до
суду доказів в спростування позовних
вимог позивача щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в тому рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів).

Відтак, заявлені позовні вимоги є
законними та обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір підлягає покладенню на
відповідача.

08.04.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст. 4-3, 4-5, 32, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 115,
116 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Гурівецьке", (22124,
Вінницька область, Козятинський район,
с. Гурівці, вул. Жовтнева, 86) на користь
Публічного акціонерного товариства
акціонерний банк "Укргазбанк" в особі
Вінницької обласної дирекції АБ
"Укргазбанк", (21009, м.
Вінниця, вул. Івана Бевза, 34) 1 500 000 грн. -
кредиту, 80465,76 грн. - процентів за
користування кредитними коштами, 812,35
грн. - пені по процентах, 31625,56 грн. -
відшкодування витрат на судовий збір.

3. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

4. Копії рішення надіслати відповідачу
та третій особі рекомендованим листом
з повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Повне рішення складено 10 квітня 2014 р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (22124, Вінницька область,
Козятинський район, с. Гурівці, вул.
Жовтнева, 86)

3, 4 - третій особі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2);
(АДРЕСА_1)