ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 рокуСправа № 912/232/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/232/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії",
м.Кіровоград

про стягнення 10 644 215,32 грн.

Представники сторін:

від позивача - Букоємський Р.В.,
довіреність № 14-325 від 16.03.2012;

від відповідача - Бершадський С.М.,
довіреність № 4 від 08.01.2014.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") подано позовну
заяву з вимогою стягнути з дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії"
(надалі - ДП "Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ
УНГА") 10 644 215,32 грн. заборгованості, яка
складається з: 9 408 215,10 грн. сума
основного боргу, що є вартістю
природного газу, поставленого в період
жовтень-грудень 2012 року та 881 085,20 грн.
пені, 298 394,96 грн. три відсотки річних і 56
520,06 грн. інфляційних втрат, нарахованих
за період прострочення оплати вартості
поставленого природного газу.

Відповідачем позов заперечено
частково в частині стягнення
інфляційних втрат в сумі 2 414,70 грн.,
нарахованих за зобов'язанням жовтня 2012
року в січні 2013 року. Також, відповідач
просить зменшити розмір пені із
заявлених 881 085,20 грн. до 80 000,00 грн. (а.с.
64-65). Заявою від 25.03.2014 року позивач
просить застосувати строк позовної
давності до вимоги про стягнення пені,
яка нарахована поза межами річного
строку (а.с. 93).

В судовому засіданні 08.04.2014 року
представником позивача позовні вимоги
згідно поданого позову підтримано
повністю; представником відповідача
позов заперечено частково згідно
поданого до справи заперечення та
підтримано клопотання про зменшення
розміру пені.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, наведенні в обґрунтування
підстав позову і заперечень проти
позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.10.2013 року між ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" (Постачальник) та ДП
"Кіровоградтепло" ТОВ "ЦНТІ УНГА"
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
12/1110-БО-18 (далі по тексту - Договір №
12/1110-БО-18, Договір) (а.с. 9-14).

Предметом вказаного Договору, з
урахуванням змін, внесених додатковою
угодою № 1 від 28.12.2012 року, є обов'язок
Продавця передати у власність Покупцю
у 2012-2013 роках імпортований природній
газ (за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ) для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживами, і
обов'язок Покупця прийняти й оплатити
вказаний природний газ (надалі - газ), на
умовах Договору.

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячні обсяги поставки
газу в 2012 році, з допустимим
відхиленням місячного обсягу
переданого газу в розмірі +/- 5% від
узгодженого.

Розділ 5 Договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в пункті
6.1. Договору встановлено, що оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки та з
остаточним розрахунком за фактично
переданий природний газ - до 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно пункту 3.3. Договору
приймання-передача газу оформляється
актом приймання-передачі. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного вузла
обліку газу Покупця.

Зазначені вище та інші умови Договору
№ 12/1110-БО-18 погоджені обома сторонами
шляхом підписання даного Договору
представниками сторін та скріплення
печатками підприємств.

Строк дії Договору, з урахуванням
додаткової угоди від 28.12.2012 року,
встановлено: в частині реалізації газу
з 01 вересня 2012 року до 31 грудня 2013 року,
а в частині проведення розрахунків за
газ та послуг з його транспортування -
до повного їх здійснення.

Господарський суд враховує, що
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання
природного газу - це господарська
діяльність на ринку природного газу, що
підлягає ліцензуванню і полягає в
наданні послуг та пов'язана з
реалізацією природного газу
безпосередньо споживачам на підставі
укладених з ними договорів;
газопостачальним підприємством
(постачальник) є суб'єкт
господарювання, що на підставі
ліцензії здійснює постачання
природного газу безпосередньо
споживачам згідно з укладеними
договорами; споживач - це юридична
особа або фізична особа - підприємець,
яка отримує природний газ відповідно
до договору про постачання природного
газу та використовує його як паливо або
сировину (ст. 1 Закону).

За вимогами статті 12 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

З матеріалів справи слідує, що згідно
статуту ПАТ " НАК "Нафтогаз України",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 р. N 747
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 724),
позивач є юридичною особою з предметом
діяльності - постачання природного та
скрапленого газу та інші види
діяльності (а.с. 23-41).

Відповідач, в свою чергу, є споживачем
природного газу, у т.ч. на умовах
Договору № 12/1110-БО-18, укладеного з
позивачем у даній справі.

За приписами статей 11, 509, 525, 526, 530
Цивільного кодексу України та статей
174, 193 Господарського кодексу України,
договір є підставою виникнення
зобов'язань, які повинні виконуватись
належним чином і в установлений
законом строк. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Кожна сторона повинна вжити
всіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Згідно статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 7 ст. 276 Господарського
кодексу України оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору №
12/1110-БО-18 в період з жовтня по грудень 2012
року поставив відповідачеві природний
газ на загальну суму 23 695 040,01 грн.
Приймання-передача газу оформлено
відповідними актами від 31.10.2012, 31.01.2013,
які підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією (а.с.
16-18). У названих актах визначено
фактичні обсяги переданого газу, його
ціна та остаточна вартість.

Натомість, за розрахунком позивача,
відповідач за поставлений газ
розрахувався частково та з порушенням
строків оплати. Так, протягом листопада
2012 - лютого 2013 відповідачем всього
сплачено 14 286 824,91 грн., залишок
несплаченої вартості газу становить 9
408 215,10 грн.

Відповідач наведені вище розрахунки
позивача стосовно прострочення
строків оплати та наявності залишку
боргу в розмірі 9 408 215,10 грн. не
заперечив. Доказів повної сплати
вартості отриманого газу до суду не
подав, заборгованість в розмірі 9 408 215,10
грн. визнав.

З огляду на викладене, враховуючи умови
Договору № 12/1110-БО-18, норми
законодавства, якими врегульовано
зобов'язальні правовідносини з
поставки, господарський суд вважає
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 9 408 215,10 грн., що є вартістю
поставленого газу за Договором №
12/1110-БО-18, обґрунтованими,
документально підтвердженими та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання), є
порушенням зобов'язання.

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в пункті 7.2. Договору
встановлено, що у разі невиконання
Покупцем пункту 6.1. Договору (строк
розрахунку), він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

На підставі викладеного позивач
просить стягнути з відповідача пеню за
порушенням строків оплати в загальному
розмірі 881 085,20 грн., яку нараховує за
період прострочення:

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в жовтні 2012 - з 15.11.2012 по
29.12.2012 в сумі 58 189,18 грн. пені;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в листопаді 2012 - з 15.12.2012 по
01.02.2013 в сумі 93 269,86 грн. пені;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в грудні 2012 - з 15.01.2013 по
15.07.2013 в сумі 729 626,16 грн. пені (а.с. 19-21).

Наведений вище розрахунок пені та її
розмір відповідає умовам Договору,
приписам ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, вимогам Закону
України "Про відповідальність за
невиконання грошових зобов'язань" та
матеріалам справи.

Відповідач нарахування пені у
зазначений вище період та розмірі і
наявність правових підстав для її
стягнення не заперечив, однак, подав
заяву про застосування річного строку
позовної давності і клопотання про
зменшення розміру пені до 80 000,00 грн.
(а.с. 64-65, 93).

При розгляді заяви відповідача про
застосування строку позовної давності
до вимоги про стягнення пені,
господарський суд враховує наступне.

Згідно ст. 256 цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

За вимогами ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Між тим, ч. 2 ст. 259 Цивільного кодексу
України встановлено, що позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності.

Отже, наведена вище норма наділяє
сторін правом збільшити строк позовної
давності, який встановлено законом.

Як слідує зі змісту Договору №
12/1110-БО-18, в пункті 9.3. останнього
встановлено, що строк, у межах якого
сторони можуть звернутися до суду з
вимогою про захист своїх прав за цим
Договором (строк позовної давності), у
тому числі щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань встановлюється тривалістю
у 5 (п'ять) років.

Отже, сторони в пункті 9.3. Договору №
12/1110-БО-18 збільшили строк позовної
давності, у тому числі за вимогою про
стягнення пені, до п'яти років, що не
суперечить приписам ст. 259 Цивільного
кодексу України.

На підставі викладеного, господарський
суд відхиляє заяву позивача про
застосування річного строку позовної
давності до позовної вимоги про
стягнення пені. При звернені до суду з
вимогою про стягнення пені, позивачем
дотримано п'ятирічний строк позовної
давності, який сторони встановили в
пункті 9.3. Договору № 12/1110-БО-18.

Разом з цим, відповідач просить
зменшити розмір пені до 80 000,00 грн.,
мотивуючи вказане клопотання
відсутністю своєї вини у несвоєчасному
виконанні зобов'язання, оскільки
причиною несвоєчасного розрахунку є
невиплата відповідачеві з державного
бюджету субвенцій з різниці в тарифах.
Відповідач вказує, що невідповідність
фактичних економічно обґрунтованих
витрат діючим тарифам на теплову
енергію призвели до збитковості
підприємства. Зазначено про наявність
боргів перед відповідачем у бюджетних
організацій, які погашаються із
значною затримкою через те, що органи
казначейської служби не здійснюють
безспірне списання коштів.

Позивачем клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій
заперечено з тих підстав, що
підприємство позивача має стратегічне
значення для економіки і безпеки
держави; несплата боргів позивача
перед іноземними постачальниками може
призвести призупинення постачання
природного газу на територію України;
нараховані штрафні санкції не є
надмірно великими в порівнянні з
невиконанням зобов'язання за Договором
(а.с. 99-104).

Дослідивши доводи сторін щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
господарський суд вважає необхідним
зменшити їх розмір до 50 відсотків від
заявленої до стягнення суми,
враховуючи наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України закріплено право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до укладеного між сторонами
Договору, стягнення за яким є предметом
спору, поставлений відповідачеві
природний газ призначений виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, іншими споживачами.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством. Збитки
теплоенергогенеруючих та
теплопостачальних організацій
внаслідок надання пільг з оплати за
спожиту теплову енергію окремим
категоріям споживачів повністю
відшкодовуються за рахунок джерел
фінансування, визначених законами
України, які передбачають відповідні
пільги.

Як вбачається з матеріалів справи,
причинами несвоєчасної оплати
поставленого газу стало те, що
підприємство відповідача несвоєчасно
та не в повному обсязі отримує доплати
з державного бюджету для компенсації
різниці в тарифах (а.с. 66-68). Згідно
висновку експертного дослідження №
11/2-128 від 24.12.2013 документально
підтверджено обсяг заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
що вироблялася, транспортувалася і
постачалася бюджетним установам та
організаціям і яка виникла внаслідок
невідповідності фактичних економічно
обґрунтованих витрат діючим тарифам на
теплову енергію за період з 01.01.2011 по
30.09.2013 у сумі 25 349 988,64 грн. (а.с.73-85). З
наданого відповідачем до справи звіту
про фінансові результати за 2013 рік
слідує, що відповідач є збитковим
підприємством (а.с. 69-70).

Таким чином, оскільки на можливість
розрахунку відповідача за поставлений
природний газ вплинули затверджені
тарифи та враховуючи несвоєчасне
відшкодування відповідачеві
відповідної різниці в тарифах;
приймаючи до уваги ступінь виконання
відповідачем зобов'язання по сплаті
основного боргу; враховуючи майновий
стан відповідача, господарський суд
вважає наявними підстави для зменшення
розміру пені.

Водночас, з огляду на необхідність
придбання позивачем природного газу,
що постачається споживачам України, та
обов'язковість дотримання строків
розрахунків, виходячи з інтересів обох
сторін, які заслуговують на увагу,
господарський суд вважає, що зменшення
згідно клопотання відповідача суми
пені до 80 000,00 грн., що становить 9% від
заявленої суми, є надмірно великим, а
достатнім, розумним та справедливим
буде зменшення суми пені на 50%.

При цьому, господарський суд вважає
необхідним зазначити, що використання
права на зменшення розміру штрафних
санкцій та розмір, до якого вони
підлягають зменшенню, закон відносить
на розсуд суду.

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню пеня в розмірі 440 542,60 грн. У
задоволенні позову про стягнення пені
в іншій частині господарський суд
відмовляє.

Стосовно вимог позивача про стягнення
з відповідача 3% річних в сумі 298 394,96 грн.
та інфляційних втрат в сумі 56 520,06 грн.,
господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції та трьох
процентів річних є правом кредитора та
не залежить від вини відповідача. При
цьому, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунках в банку та
неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання не звільняють
боржника від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи, що зі сторони відповідача
мало місце прострочення сплати
грошових коштів, є правомірним
нарахування 3% річних за період
прострочення:

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в жовтні 2012 - з 15.11.2012 по
29.12.2012 в сумі 11 637,84 грн.;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в листопаді 2012 - з 15.12.2012 по
01.02.2013 в сумі 18 653,97 грн.;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в грудні 2012 - з 15.01.2013 по
20.12.2013 в сумі 268 103,15 грн. пені;

а всього в сумі 298 394,96 грн. (а.с. 19-21).

Вказана вимога підлягає задоволенню
повністю.

Також позивач нараховує інфляційні
втрати за період:

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в жовтні 2012 - грудень
2012-січень 2013 в сумі 8 260,55 грн.;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в листопаді 2012 - грудень
2012-січень 2013 в сумі 23 307,14 грн.;

по зобов'язанням з оплати газу,
поставленого в грудні 2012 - січень 2013 в
сумі 24 952,37 грн.;

всього в сумі 56 520,06 грн. (а.с. 19-21).

Перевіривши наведений розрахунок
інфляційних втрат, господарський суд
вважає безпідставним нарахування
інфляційних по зобов'язанням з оплати
газу, поставленого в жовтні 2012, у січні
2013 в сумі 2 414,70 грн., оскільки погашення
заборгованості по вказаному
зобов'язанню здійснено ще в грудні 2012
року і станом на 1 січня 2013 року у
відповідача був відсутній будь-який
борг по відповідному зобов'язанню.
Правові підстави для стягнення
зазначених інфляційних втрат в сум 2
414,70 грн. задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, позовні
вимоги про стягнення інфляційних втрат
в сумі 56 520,06 грн. підлягають частковому
задоволенню в сумі 54 105,36 грн. У
задоволенні позову в частині
стягнення інфляційних в розмірі 2 414,70
грн. господарський суд відмовляє.

Судовий збір у відповідності до вимог
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства
"Кіровоградтепло" товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії"
(адреса: 25030, м. Кіровоград, вул.
Кутузова, 23/16; ідентифікаційний код
33142568) на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(адреса: 01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6; ідентифікаційний
код 20077720) - 10 201 258,02 грн. заборгованості,
з якої: 9 408 215,10 грн. сума основного
боргу, 440 542,60 грн. пені, 54 105,36 грн.
інфляційні та 298 394,96 грн. три відсотки
річних, а також 73 080,00 грн. судового
збору.

Наказ видати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Дніпропетровським апеляційним
господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається
через місцевий господарський суд, який
розглянув справу, протягом десяти днів
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.04.2014 р.

Суддя
В.В.Тимошевська