ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 р.
Справа № 914/4730/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Світловодське АТП-13507", м.
Світловодськ, Кіровоградська область

до відповідача: Відкритого
акціонерного товариства
"Укравтобуспром", м. Львів

про: стягнення 96 938,00 грн.
заборгованості

Суддя Деркач Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Усатенко С.А. -
юристконсульт (довіреність № 368 від
20.07.2012р.), Васєчко О.І. - представник
(довіреність №34 від 31.01.2014р.)

від відповідача: Крайник Л.В. - керівник

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22
ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід
судді не подавалось. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу не надходило. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Публічного акціонерного товариства
"Світловодське АТП-13507", м. Світловодськ,
Кіровоградська область до Відкритого
акціонерного товариства
"Укравтобуспром", м. Львів про стягнення
96 938,00 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду від
20.12.2013р. порушено провадження у справі
та призначено її до судового розгляду
на 04.02.2014р.

Ухвалою суду від 04.02.2014р. строк розгляду
спору продовжено та розгляд справи
відкладено до 04.03.2014р.

13.02.2014р. позивачем подано заяву про
уточнення позовних вимог, за якою
просив стягнути з відповідача на свою
користь автобус „ГАЗ-32213 СПГ",
державний номер ВА7259АА, переданий на
переобладнання відповідачу 31.10.2012р. Всі
інші вимоги залишив без змін.

18.02.2014р. позивачем подано заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої просив зобов"язати відповідача
повернути позивачу автобус „ГАЗ-32213
СПГ", державний номер ВА7259АА, переданий
на переобладнання відповідачу 31.10.2012р.
Всі інші вимоги залишив без змін.

Вказані заяви суд оцінює як часткову
зміну предмету спору до його початку
розгляду по суті. Оцінка вказаних
уточнень позивача узгоджується з
позицією викладеною у п.п. 3.11, 3.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р. „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Ухвалою суду від 04.03.2014р. провадження у
справі №914/4730/13 зупинено до вирішення
пов'язаної з нею справи № 914/3364/13, що
розглядається Львівським апеляційним
господарським судом.

21.03.2014р. в канцелярію суду надійшло
клопотання б/н від 17.03.2014р. (вх. №1501/14)
про поновлення провадження, в якому
зазначено, що постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014р. рішення господарського суду
Львівської області у справі № 914/3364/13
від 18.11.2013р. залишено без змін.

Ухвалою суду від 25.03.2014р. провадження у
справі поновлено та призначено розгляд
справи на 15.04.2014р.

Представники позивача в судовому
засіданні 15.04.2014р. підтримали позовні
вимоги, просили їх задоволити.

У судовому засіданні 15.04.2014р.
представник відповідача подав
відзив-заперечення №067 від 09.04.2014р. (вх.
№16481/14 від 15.04.2014р.), відповідно до якого
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог та спонукати позивача
до укладення мирової угоди.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

29.11.2011р. між позивачем та відповідачем
укладено договір №06-11/ АП-0000198,
відповідно до якого, відповідач
приймає на себе виготовлення
видовженої модифікації кузова
автобуса моделі А049 та переобладнання
автобуса моделі Mersedes-Benz 410 D (кузов №
WDB6114681P135209) шляхом заміни його кузова на
кузов А049МВ з плануванням салону 1-го
класу (18 сидячих + 6 стоячих пасажирів),
згідно з дозволом-висновком
науково-технічної експертизи ДП
"Державтотранс-НДІпроект".

26.09.2012р. у зв'язку з зміною предмету
Договору №06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р. між
позивачем та відповідачем було
укладено Договір №АП-0000093 про внесення
змін та доповнень №1 до Договору
№06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р. про
переобладнання автобуса моделі "ГАЗ-32213
СПГ" державний номер ВА 72-59 АА, який було
передано відповідачу по акту прийому
передачі 30.10.2012р., шляхом заміни його
кузова на кузов моделі "А 049 МВ" згідно з
дозволом-висновком науково-технічної
експертизи ДП
"ДержавтотрансНДІпроект".

Згідно із п. 2.1. Договору 2 вартість
одного переобладнання складала 103 000,00
грн. в т.ч. ПДВ -17166,67 грн.

У п. 2.3. договору №АП-0000093 від 26.09.2012р.
сторони узгодили, що відповідач
зараховує оплачений позивачем аванс у
сумі 80 000,00 грн. згідно попередньої
редакції договору №06-11 від 29.11.2011р. в
оплату виконаних робіт по даній
додатковій угоді.

Відповідно до положень п. 2.4. Договору
№АП-0000093 від 26.09.2012р., решта суми
Договору - 23 000,00 (двадцять три тисячі)
грн. з ПДВ, позивач проводить протягом 5
банківських днів з моменту
повідомлення відповідачем позивача
про готовність автобуса.

Для виконання робіт по даному договору
позивач передає (без оплати)
відповідачу автобус моделі ГАЗ 32213 СПГ,
протягом десяти днів з моменту
підписання договору (п.3.1. Договору
№АП-0000093 від 26.09.2012р.).

Згідно із п. 3.2. Договору №АП-0000093 від
26.09.2012р., відповідач виготовляє кузов
моделі А049 та здійснює переобладнання
автобуса моделі ГАЗ 32213 СПГ, шляхом
заміни його кузова на кузов автобуса
А049 та передає автобус покупцю на
протязі 60 (шістдесяти) днів після
отримання автобуса згідно п. 3.1.
Договору.

30.10.2012р. між сторонами у справі
підписано акт приймання-передачі б/н
від 30.10.2012р., згідно якого відповідачу
передано автобус марки ГАЗ 32213 СПГ.

Відповідно до платіжного доручення
№1106 від 01.11.2011р. позивач сплатив
відповідачу аванс у сумі 80 000,00 грн. як
передоплату за виготовлення кузова
автобуса згідно договору №06-11 від
29.11.2011р.

Решта суми у розмірі 23000,00грн. позивач
проводить протягом 5-ти банківських
днів з моменту повідомлення
відповідачем позивача про готовність
автобуса.

У зв"язку із невиконанням зобов"язань
відповідачем протягом тривалого часу,
13.05.2013р. позивачем була направлена
претензія від 10.05.2013р. №1065 з вимогою
повернути перерахований аванс в сумі 80
000 грн., 3% річних від суми боргу, а саме
за період з 01.12.2011р. по 01.05.2013р. що
складала - 3800 грн., а також повернути
наданий на переобладнання автобус
моделі "ГАЗ-32213 СПГ", або сплатити його
вартість 12 138,00 грн.

Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

03.09.2013р. позивач звернувся із позовом до
господарського суду Львівської
області про стягнення з відповідача на
користь позивача боргу на суму 96938грн.
Рішенням господарського суду
Львівської області у справі № 914/3364/13
відмовлено у задоволення позовних
вимог, оскільки в позовній заяві не
було вирішено питання про подальшу
долю договорів №06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р.
та №АП-0000093 від 26.09.2012р.

Спір виник внаслідок того, що
відповідач не виконав своїх
зобов"язань за договором, відтак
позивач звернувся до господарського
суду Львівської області повторно із
наступними вимогами: визнати борг
відповідача перед позивачем в сумі
96938грн.; відновити становище, яке
існувало до установлення між позивачем
та відповідачем господарських
правовідносин, а саме, розірвати
договір №06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р. та
договір №АП-0000093 від 26.09.2012р., укладених
між позивачем та відповідачем;
стягнути з відповідача на користь
позивача перерахований аванс в сумі 80
000 грн., повернути автобус моделі
"ГАЗ-32213" державний номер ВА72-59АА,
вартістю 12 138,00 грн., 3% річних від суми
боргу за період з 01.12.2011р. по 01.05.2013р. у
розмірі 4800 грн.

Як стерджує відповідач, вимога
позивача щодо розірвання договору
№06-11/АП 0000/98 є односторонньою і
безпідставною, бо окрім зриву термінів
завершення виготовлення автобуса ТУР
А049 ПЕ для позивача з боку відповідача,
обумовленого 5-місячними фактично
форс-мажорними обставинами -
самовільного відключення силового
електропостачання через
трансформаторну підстанцію на
території колишнього ЛАЗу з боку ТзОВ
„Сіті Транспорт Груп" з другої
половини 2013р. відповідачем відновлено
електропостачання виробництва 6,3
кВ/4000кВА від альтернативного
електропостачальника.

Згідно пояснень відповідача, перш ніж
здійснити кінцеве пофарбування вже
заґрунтованого кузова, необхідно
методом електрозварювання вварити
закладні елементи кріплення каркасів
(підставок) пасажирських сидінь (вимоги
до цього як елементи пасивної безпеки
регламентовані прийнятим в Україні
міжнародним стандартом ДСТУ/ІМ-ЕСЕ-К 80
і відповідач, як виробник, при ДТП несе
повну відповідальність за
відповідність).

Крім того, відповідач стверджує, що не
може без сидінь оформити весь комплект
документів, необхідний для
переоформлення автобуса в ДАІ та
виконати п.4.1 вищезгаданого договору. І
тільки після установки сидінь можна
пройти випробування - технічну
експертизу автобуса на відповідність у
незалежному акредитованому в Укр СЕПРО
випробувальному центрі, без акта якого
неможлива перереєстрація автобуса в
ДАІ.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи,
сторони уклали договір №06-11/АП-0000198 від
29.11.2011р. та договір №АП-0000093 від 26.09.2012р.,
у зв'язку з чим набули взаємних прав і
обов'язків.

Укладені сторонами вищевказані
договори за своєю правовою природою
відноситься до договорів підрядного
типу.

За договором підряду, відповідно до ч. 1
ст. 837 Цивільного кодексу України, одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

За наявними матеріалами справи,
позивач передав відповідачу автобус
моделі "ГАЗ-32213" державний номер ВА72-59АА
для виконання робіт передбачених
договорами №06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р. та
№АП-0000093 від 26.09.2012р., а також
перерахував аванс в розмірі 80000,00грн. в
рахунок оплати виконаних робіт.

Проте, відповідач не виконано умов
укладених договорів та не передано
позивачу автобус, переобладнання якого
було предметом спору.

Щодо розірвання договору №06-11/АП-0000198
від 29.11.2011р. та договору №АП-0000093 від
26.09.2012р., укладених між позивачем та
відповідачем, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.ст. 610,611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно із приписами частини 4 статті 849
Цивільного кодексу України замовник
має право у будь-який час до закінчення
роботи відмовитися від договору
підряду.

Претензія позивача від 13.05.2013р. з
вимогою повернення перерахованого
авансу, сплати 3% річних та повернення
автобуса, яка була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення не містила інформації щодо
відмови позивача від зазначених
договорів, а відтак своїм правом на
припинення зобов"язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов"язання позивач, як замовник за
договором підряду не скористався.

Проте, вказане не перешкоджає позивачу
звернутись за судовим захистом свого
порушеного права на підставі загальної
норми права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 651
Цивільного кодексу України, договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Враховуючи, що передача автобуса
здійснена позивачем 30.10.2012р., а передача
переобладнаного автобуса повинна була
здійснена відповідачем на протязі 60
днів після отримання ним автобуса, має
місце істотне порушення прав позивача,
захист якого регламентовано
положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України. Відтак
вимога про розірвання договору є
підставною та обгрунтованою.

Розглянувши вимогу позивача про
визнання боргу відповідача перед
позивачем в сумі 96938грн., суд прийшов до
висновку відмовити в її задоволенні з
огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 16
Цивільного кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд також може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Нормами статей 20 Господарського
кодексу України, 16 Цивільного кодексу
України не передбачено такого засобу
захисту прав та інтересів особи, як
визнання визнання боргу відповідача
перед позивачем. Також не передбачено
такого способу захисту іншим
законодавством.

Розглянувши вимогу позивача про
стягнення з відповідача на користь
позивача перерахований аванс в сумі 80
000 грн. та зобов"язння відповідача
повернути автобус моделі "ГАЗ-32213"
державний номер ВА72-59АА, вартістю 12 138,00
грн., 3% річних від суми боргу за період з
01.12.2011р. по 01.05.2013р. у розмірі 4800 грн., суд
прийшов до висновку задоволити її
частково, зважаючи не наступне.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення цієї глави (глава 83
"Набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави")
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України
положення цієї глави застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Позивач на виконання зобов'язань за
договорами сплатив на користь
відповідача кошти у сумі 80000,00 грн.
авансу та передав йому автобус моделі
"ГАЗ-32213" державний номер ВА72-59АА для
переобладнання.

Викладені у відзиві на позовну заяву
доводи відповідача про відстутність
електроенергії, обумовленої
5-місячними самовільним відключенням
силового електропостачання через
трансформаторну підстанцію на
території колишнього ЛАЗу з боку ТзОВ
„Сіті Транспорт Груп" судом до уваги не
приймаються, оскільки відсутність
електроенергії не звільняє
відповідача від виконання зобов'язань
щодо виконання умов договорів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного
кодексу України, юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Відповідач як юридична особа
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за Договорами
№06-11/АП-0000198 від 29.11.2011р. та №АП-0000093 від
26.09.2012р.і така відповідальність не може
ставитися у залежність від дій чи
бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, недодержання своїх
обов'язків контрагентом боржника,
відсутність на ринку товарів,
потрібних для виконання зобов'язання,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Крім того, доказів наявності обставин
зазначених у ст. 617 ЦК України, які є
підставами звільнення від
відповідальності за порушення
зобов"язання відповідачем не подано.

Що стосується заперечень відповідача
стосовно неможливості виконати свої
зобов"язання за договором у зв"язку із
відсутністю у останнього сидінь до
автобуса слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.5 договору про
внесення змін та доповнень №1 до
договору №06-11 від 29.11.2011р. від 26.09.2012р. у
вартість договору не включено вартість
пасажирських сидінь, які купує і
встановлює покупець. За вказаними
умовами обов"язок по купівлі та
встановленню сидінь лежить на
позивачеві. Строк купівлі та
встановлення не передбачено.

Відповідачем не доведено, яким чином
положення п. 2.5 вказаного договору
перешкоджали йому виконанню своїх
зобов"язань по договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 850
Цивільного кодексу України, замовник
зобов'язаний сприяти підрядникові у
виконанні роботи у випадках, в обсязі
та в порядку, встановлених договором
підряду.

Відповідачем не надано доказів його
звернення до позивача з вимогами
виконання останнім положень п. 2.5
вказаного договору.

В ході судового розгляду, відповідач не
спростував доводів позовної заяви, не
надав суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені судом, а
матеріалами справи не підтверджується
виконання відповідачем необхідних
робіт,

Отже, відповідач своїх зобов'язань за
договорами не виконав, чим порушив
вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою
передбачено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи те, що внаслідок відмови
позивача від договорів та розірвання
договорів, зобов'язання за договором
припинились, тобто, відпала правова
підстава на якій було перерахована
передоплата, отже, правомірними є
вимоги про стягнення з відповідача у
справі на користь позивача 80000,00 грн.
авансу та зобов"язання відповідача
повернути автобус, який був переданий
останньому для переобладнання.

В частині стягнення 3% річних від суми
боргу за період з 01.12.2011р. по 01.05.2013р. у
розмірі 4800 грн. слід відмовити,
оскільки з урахуванням положень ч. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України, для
застосування вказаної норми має бути
наявне прострочення виконання
грошового зобов'язання. Розірвання
спірних договорів відбулось з
прийняттям рішення по даній справі,
тому відстутній час прострочення
виконання грошового зобов"язання за
даним спором.

Відповідно до положень ст.526 Цивільного
кодексу України та ст.193 Господарського
кодексу України зобов"язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи та оцінивши представлені
докази, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, документально
підтвердженими і такими, що підлягають
задоволенню частково.

Оскільки, спір виник з вини
відповідача, судові витрати
покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530 ЦК України,
ст.ст. 193, 229, 230, 231, 343 ГК України, ст.ст.33,
34, 44, 49, 75, 82, 84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Розірвати договір №06-11/АП-0000198 від
29.11.2011р. та договір №АП-0000093 від 26.09.2012р.,
укладені між Публічним акціонерним
товариством "Світловодське АТП-13507" та
Відкритим акціонерним товариством
"Укравтобуспром".

3. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства "Укравтобуспром" (79026. м.
Львів, вул. Персенківка, 10,
ідентифікаційний код 00234844) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Світловодське АТП-13507" (27500,
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Комсомольська, 38,
ідентифікаційний код 05455732) 80000,00 грн.
авансу та 3156,76грн. судового збору.

4. Зобов"язати Відкрите акціонерне
товариство "Укравтобуспром" (79026. м.
Львів, вул. Персенківка, 10,
ідентифікаційний код 00234844) повернути
автобус моделі "ГАЗ-32213" державний номер
ВА72-59АА Публічному акціонерному
товариству "Світловодське АТП-13507" (27500,
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Комсомольська, 38,
ідентифікаційний код 05455732).

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Накази видати відповідно до вимог
ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 18.04.2014р.

Суддя
Деркач Ю.Б.