ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.Справа № 916/3631/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням в.о. голови суду № 97 від
14.04.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, за довіреністю
№ 7 від 09.01.2014р.;

від відповідача - Реутов Б.О., за
довіреністю № 284 від 13.01.2014р.; бухгалтер
Стаховська О.П.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Концерну
"Військторгсервіс" в особі філії
"Одеське управління військової
торгівлі" концерну "Військторгсервіс"

на рішення господарського суду
Одеської області від 10.02.2014р.

по справі № 916/3631/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Концерну "Військторгсервіс" в особі
філії "Одеське управління військової
торгівлі" концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 777 571,36 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Встановила:

У грудні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Концерну
"Військторгсервіс" в особі філії
"Одеське управління військової
торгівлі" концерну "Військторгсервіс"
про стягнення заборгованості у сумі 777
571,36 грн., з яких 683 147,31 грн. - сума
основної заборгованості, 68 314,73 грн. -
штрафу та 26 109,32грн. - 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 на підставі
укладеного з Приватним підприємством
«Естет-Буд» договору відступлення
права вимоги від 17.07.2012р., посилається
на неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
вартості робіт за договорами підряду
від 20.09.2007р.,26.02.2010р.,30.03.2010р. укладених
між ПП «Естет-Буд» та Концерном
"Військторгсервіс" в особі філії
"Одеське управління військової
торгівлі" концерну "Військторгсервіс".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 10.02.2014р. (суддя Петров В.С.)
позов задоволено частково; стягнуто з
Концерну „Військторгсервіс" в особі
філії „Одеське управління військової
торгівлі" концерну „Військторгсервіс"
на користь ФОП ОСОБА_4 основний борг в
сумі 683 147,31 грн., 3% річних в сумі 26 109,32
грн., витрати по сплаті судового збору в
сумі 14 185,14грн. В задоволенні решти
частини вимог відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основного боргу та 3 %
річних на підставі ст. 525, 625 ЦК України.

Суд відмовив позивачу у задоволенні
вимоги щодо стягнення штрафних санкцій
з огляду на те, що у договорі про
відступлення права вимоги від 17.07.2012р.
відсутня вказівка щодо передачі
позивачу право на стягнення штрафних
санкцій.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Концерн "Військторгсервіс" в
особі філії "Одеське управління
військової торгівлі" концерну
"Військторгсервіс" звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати в повному обсязі та
прийняти нове, яким відмовити у позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
сторона посилається на сплив позивачем
строку позовної давності для
пред'явлення вимог.

Крім того, відповідач наполягає
на тому, що заборгованість перед
Приватним підприємством «Естет-Буд»
взагалі відсутня оскільки списана
відповідним Актом від 09.12.2013р.

У відзиві позивач проти доводів скарги
заперечує та просить відмовити в її
задоволенні, а оскаржене рішення суду
залишити без змін.

Судовою колегію залучено до
матеріалів справи копія акту
документальної ревізії концерну
"Військторгсервіс" № 234/3/2/37 від 01.02.2012р.,
оскільки представником позивача
належним чином обґрунтована
неможливість надання цього документу
до суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Одеської області,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла наступників
висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.09.2007р. між Концерном
„Військторгсервіс", від імені якого
діяла філія „Одеське управління
військової торгівлі" (Замовник), та
Приватним підприємством „Естет-Буд"
(Підрядник) укладений договір підряду
щодо ремонту головного корпусу з
виготовленням заливної підлоги (за
адресою: м. Одеса, вул. Промислова, 32 ).
(а.с. 13-16)

З матеріалів справи вбачається, що свої
зобов'язання за Договорами підряду ПП
„Естет-Буд" виконало своєчасно та у
повному обсязі, що підтверджується
актом приймання виконаних підрядних
робіт та довідкою про вартість
виконаних підрядних робіт за листопад
2007р. за договором підряду від 20.09.2007р. (а.
с. 25-27), актом приймання виконаних
підрядних робіт та довідкою про
вартість виконаних підрядних робіт за
березень 2010 року за договором від
26.02.2010р. (а.с. 28-31), актом приймання
виконаних підрядних робіт за квітень
2010 року та довідкою про вартість
виконаних підрядних робіт за квітень
2010 року (а. с. 32-35).

Зазначені документи підписані
сторонами та прийняті замовником без
зауважень.

В порушення умов Договорів від 20.09.2007р.,
від 26.02.2010р. і від 30.03.2010р. відповідачем,
не було оплачено підряднику виконані
ним підрядні роботи за вказаними
договорами.

В подальшому 17 липня 2012р. Приватне
підприємство „Естет-Буд" (первісний
кредитор) уклало з Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 (новий кредитор)
договір про відступлення права вимоги
(а.с. 9), за умовами якого первісний
кредитор передає належне йому право
вимоги згідно за наступними
договорами: б/н від 20.09.2007 р. на суму 167
907,60 грн., б/н від 26.02.2010р. на суму 211 296,77
грн., і б/н від 30.03.2010р. на суму 311 414,40 грн.
(далі - основні договори), а новий
кредитор приймає право вимоги
виконання зобов'язань, що належить
первісному кредитору за основними
договорами. Загальна заявлена сума
вимоги виконаних зобов'язань за
основними договорами складає 690 618,77
грн.

Пунктом 2.1 Договору відступлення права
вимоги визначено, що згідно
корегованому акту виконаних робіт та
акту звірки розрахунків уточнена сума
виконаних зобов'язань за основними
договорами становить: по договору від
20.09.2007р. - 167 907,60 грн., по договору від
26.02.2010р. - 203 825,31 грн., по договору б/н від
30.03.2010 р. - 311 414,40 грн., всього 683 147,31 грн.

З вказаного договору відступлення
права вимоги випливає, що позивач
займає місце первісного кредитора в
зобов'язаннях, що виникли з основних
договорів в обсязі та на умовах, що
існують на момент укладання цього
договору (п. 1.3. договору).

За передане право вимоги до боржника за
основними договорами (яким є Концерн
„Військторгсервіс", від імені якого
діяла філія „Одеське управління
військової торгівлі") позивач сплачує
первісному кредитору суму в розмірі 75%
фактично стягнутої вартості права
вимоги за основними договорами. Така
виплата здійснюється позивачем після
стягнення з боржника за основними
договорами суми боргу, зазначеної в п.
1.2 цього договору (п. 2.1 договору від
17.07.2012 р.).

Згідно положень п. 5.1. Договору
відступлення права вимоги від 17.07.2012р.
останній набрав чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги);

За положеннями ч.ч.1, 2 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності зі статтею 516
Цивільного кодексу України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що підрядник - ПП
„Естет-Буд" згідно листа-повідомлення
№ 1/54 від 19.07.2012 р. (а.с. 10) повідомив
відповідача про відступлення згідно
договору від 17.07.2012 р. ФОП ОСОБА_4 права
вимоги сплати боргу за виконані
підрядні роботи згідно договорів
підряду від 20.09.2007 р., від 26.02.2010 р. і від
30.03.2010 р.

Крім того, в матеріалах справи
наявний акт звірки взаємних
розрахунків за період з 17.07.2012 р. по
25.10.2013 р. укладений між Філією „Одеське
управління військової торгівлі" та ФОП
ОСОБА_4, що підтверджує наявність
заборгованості в сумі 683 147,31 грн.

Доказів погашення заборгованості
на користь нового кредитора відповідач
суду не надав. Відтак, судова колегія
погоджується з висновком першої
інстанції щодо стягнення з відповідача
на користь позивача основного боргу у
сумі 683 147,31 грн.

Відповідно до розділу 13 Договорів
підряду, за порушення умов остаточного
розрахунку, у разі підписання акту
приймання-передачі, замовник сплачує
підряднику штраф у розмірі 10 % від
невиплаченої суми.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В свою чергу відповідно до ст. 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Однак, у договорі про відступлення
права вимоги від 17.07.2012р. укладеного між
ПП „Естет-Буд" та ФОП ОСОБА_4 відсутня
вказівка щодо передачі позивачу право
на стягнення штрафних санкцій.

За таких обставин, апеляційна
інстанція погоджується з висновком
місцевого суду щодо відмови позивачу у
задоволенні вимоги щодо стягнення
відповідача штрафу у розмірі 10% від
невиплаченої суми.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунок
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з
відповідача 3 % річних за період з
17.07.2012р. по 25.10.2013р. у сумі 26 109,32 грн.

Аналізуючи матеріали справи,
колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги щодо
застосування до спірних правовідносин
наслідків спливу строку позовної
давності, з огляду на таке.

Питання позовної давності
регламентовані главою 19 Цивільного
кодексу України

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного
кодексу України, строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього Кодексу
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За умовами ч. 1 ст. 262 ЦК України, заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності, тому договір про
відступлення права вимоги не впливає
на початок перебігу строку позовної
давності.

Частинами 2,3 ст. 267 ЦК України
встановлено, що заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»
визначено, що у суді апеляційної
інстанції заявити про сплив позовної
давності може сторона у спорі, яка
доведе неможливість подання
відповідної заяви в суді першої
інстанції, зокрема у разі, якщо
відповідну сторону не було належним
чином повідомлено про час і місце
розгляду справи місцевим
господарським судом.

З матеріалів справи
вбачається, що представники
відповідача приймали участь у розгляді
справи, але не заявляли суду
застосування судом у справі позовної
давності. Більш того,відповідачем
проігноровано ухвалу господарського
суду Одеської області від 27.12.2013 року
якою останнього зобов'язано надати
суду відзив на позов та докази в
обґрунтування заперечень на позов.

Крім того, відповідно до
ч.ч.1, 2, 3 ст.264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Відповідно до пункту 4.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів,
правила переривання перебігу позовної
давності (стаття 264 ЦК України)
застосовуються господарським судом
незалежно від наявності чи відсутності
відповідного клопотання сторін у
справі, якщо в останній є докази, що
підтверджують факт такого переривання.
При цьому господарським судом слід
мати на увазі таке.

У дослідженні обставин,
пов'язаних із вчиненням зобов'язаною
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку
(частина перша статті 264 ЦК України),
господарському суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.
До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що
боржник визнає існування боргу, а так
само прохання боржника про таку зміну
договору;

- письмове прохання відстрочити сплату
боргу;

- підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій. При цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу.

Вчинення боржником дій з
виконання зобов'язання вважається
таким, що перериває перебіг позовної
давності, лише за умови, коли такі дії
здійснено уповноваженою на це особою,
яка представляє боржника у відносинах
з кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника
(наприклад, неоспорювання ним
безспірного списання коштів, якщо така
можливість допускається за законом або
договором) не свідчить про переривання
перебігу позовної давності, оскільки
таке переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Визнання боржником свого
боргу після спливу позовної давності
не свідчить про переривання перебігу
такої давності.

Аналогічну позицію
викладено у п.4.4.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013р.

Позивачем та відповідачем
складено та підписано акт звірки
взаєморозрахунків за період з 17.07.2012р.
по 25.10.2013р., з якого вбачається, що
заборгованість відповідача за
договорами складає 683 147,31 грн.(а.с. 11)
Підпис головного бухгалтера
Стаховської О.П. , яка викликана в
судове засідання в порядку ст. 30 ГПК
України, на зазначеному документі нею
підтверджена у засіданні судовій
колегії.

Разом з тим, вказаний акт
звірки взаєморозрахунків, є певною
формою фіксації юридично-значимих дій
сторін, і ним, зокрема, оформлюється
інвентаризація дебіторської і
кредиторської заборгованості. Цим
актом встановлено непогашену
заборгованість відповідача перед
позивачем.

З огляду на лист
Міністерства фінансів України
N31-053-2-4/4390 від 03.12.2001 року, акт звірки
розрахунків може служити підставою для
перерахування коштів.

Аналогічна правова позиція
викладена у постанові Вищого
господарського суду України від 25.07.2007
р. у справі № 14/608.

Враховуючи викладене,
судова колегія дійшла висновку про те,
що підписання відповідачем вказаного
акту свідчить про визнання ним своєї
заборгованості перед позивачем за
виконані роботи на зазначену в ньому
суму.

Таким чином, наявність
зазначеного документу свідчить про
переривання позовної давності та
пред'явлення позовної заяви у межах
строків позовної давності.

Посилання апелянта на Акт
списання заборгованості як на документ
який свідчить про відсутність
заборгованості перед позивачем не
приймається судовою колегією до уваги,
оскільки спростовується копією акту
документальної ревізії концерну
"Військторгсервіс" № 234/3/2/37 від 01.02.2012 р.

Судовою колегією відхилено
клопотання представника відповідача
щодо призначення судової експертизи
відносно давності виготовлення акту
звірки взаєморозрахунків від 27.10.2010 р.,
оскільки зазначеного документу не
надано судовій колегії.

Також відхилено клопотання
представника апелянта про призначення
судової будівельне - технічної
експертизи з метою встановлення
дійсності виконання будівельних
робіт, оскільки предметом спору не є
виконання договору підряду, а є
виконання обов'язку відповідача за
договором відступлення права вимоги.
Звертаючи увагу на презумпцію
правомірності правочину, визначену
статтею 204 Цивільного кодексу України,
а саме, що договір про відступлення
права вимоги не визнаний судом
недійсним, його недійсність не
встановлена законом, судова колегія не
вбачає правових підстав для
встановлення дійсності виконаних
робіт за договорами підряду.

Оскільки доводи, викладені в
апеляційній скарзі та матеріали справи
не спростовують висновків суду першої
інстанції, апеляційний господарський
суд вважає, що оскаржуване рішення
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а тому рішення суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Концерну
"Військторгсервіс" в особі філії
"Одеське управління військової
торгівлі" концерну "Військторгсервіс" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Одеської області від 10.02.2014р. по справі
№ 916/3631/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
17.04.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
А.І. Ярош