ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2014
Справа № 905/1331/14

Суддя господарського суду
Донецької області Макарова Ю.В., при
секретарі судового засідання Гречух
В.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДіПі
Форвардінг», м.Київ

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Донецький
електрометалургійний завод», м.
Донецьк

про: стягнення 28937,30грн.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: Купріянов П.П.
(довіреність вих. №002/14 від 07.04.2014р.) ;

від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДіПі Форвардінг»,
м.Київ (далі - позивач), звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовною заявою до відповідача,
Приватного акціонерного товариства
«Донецький електрометалургійний
завод», м. Донецьк, про стягнення суми
основного боргу у розмірі 28640грн.70коп.
та 3% річних у розмірі 296грн.60коп., що
разом становить 28937грн.30коп.

В позовній заяві позивач посилається
на неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
надання послуг № від 04.01.2012р. щодо
своєчасної та повної оплати отриманих
послуг.

У зв'язку з неявкою представника
відповідача, з метою надання йому права
на захист, справа слуханням
відкладалася на 08.04.2014р., але відповідач
своїх представників до судового
засідання не направив.

08.04.2014р. позивач звернувся до суду із
заявою про відмову від позовних вимог в
частині стягнення 3% річних у розмірі
296грн.60коп.

08.04.2014р. від відповідача надійшов
відзив на позовну заяву, за змістом
якого заперечує проти задоволення
позовних вимог, мотивуючи свою позицію
не настанням у відповідача строку
виконання зобов'язання по здійсненню
оплати вартості послуг через ненадання
позивачем у повному обсязі документів,
які передбачені в п. 6.3 договору, а саме
рахунків на оплату. З урахуванням
викладеного, позивач вважає, що і
відсутні підстави для стягнення
заявлених до стягнення 3% річних.

08.04.2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату, у зв'язку із зайнятістю
представника в інших судових
засіданнях.

Суд відхилив клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи з огляду на наступне.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує
сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами.
Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Враховуючи викладене у п.п.3.9.1., 3.9.2.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування ГПК
судами першої інстанції" від 26.12.2011р.
№18, в матеріалах справи відсутні
докази неможливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
ч.ч.1-5 ст.28 ГПК України, а також
неможливості розгляду справи без
участі представника відповідача.

У матеріалах справи міститься відзив
на позовну заяву, разом з цим у
клопотанні про відкладення розгляду
справи відповідач жодним чином не
обґрунтував, яким чином неявка його
представника може вплинути на розгляд
справи по суті. Також, відповідач у
клопотанні не посилався на
необхідність надати суду додаткові
докази як на підставу для відкладення
судового розгляду на іншу дату.

Явка представників сторін у судове
засідання ухвалою суду від 20.03.2014р. не
була визнана судом обов'язковою.

В судовому засіданні 08.04.2014р. позивач
підтримав позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу, просив
припинити провадження у справі в
частині стягнення 3% річних у зв'язку з
відмовою від позову в цій частині
вимог. Крім того, представник позивача
повідомив про відсутність будь-яких
додаткових доказів на обґрунтування
власної правової позиції по суті спору,
заперечив проти клопотання
відповідача щодо відкладення розгляду
справи, наполягав на прийнятті рішення
в цьому судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного, суд
визнав за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами та у
відсутність представника відповідача.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання.

Вислухавши під час судового засідання
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та оцінивши надані
суду докази в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд ВСТАНОВИВ:

04.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДіПі ФОРВАРДІНГ»,
(виконавець) та Приватним акціонерним
товариством «Донецький
електрометалургійний завод» (замовник)
був укладений договір № про
надання послуг (далі за текстом -
договір), відповідно до якого
виконавець зобов'язується надавати
замовнику послуги з перевезення
пасажирів, вантажів та матеріалів, а
також надавати послуги по використанню
спеціальних автомобілів та механізмів.

За умовами п.1.1 договору вартість
наданих послуг визначається в
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору (Додаток № 1).

Пунктом 3.1. сторони передбачили, що
виконавець надає замовнику послуги,
передбачені п. 1.1 даного договору, на
підставі замовлень, наданих замовником
в межах строків дії відповідних
ліцензій виконавця. Допускається
надання замовлень за телефоном, факсом,
електронною поштою е-mail, але не пізніше
14 годин дня, який передує дню
перевезення.

Згідно п.6.1. договору, розмір плати за
перевезення, а також розмір зборів за
виконання виконавцем послуг
визначається на підставі договірних
тарифів, зазначених в специфікаціях
(Додаток № 1), які є невід'ємною частиною
договору.

Відповідно до п. 6.3 договору, належні
виконавцю суми за перевезення вантажів
та інші послуги оплачуються замовником
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок виконавця на
підставі виставлення рахунків за
фактично надані послуги та виконані
об'єми вантажоперевезень, протягом 30-ти
календарних днів з моменту отримання
замовником рахунку та підписання акту
наданих послуг, а також ТТН, а за
користування автомобілями за
погодинним тарифом - даних шляхового
листа, завірених печаткою або штампом
замовника. Датою оплати вважають дату
списання грошових коштів з поточного
рахунку замовника.

Відповідно до п. 6.5 договору акт наданих
послуг надається виконавцем не пізніше
3го числа місяця, наступного за звітним.
При наявності у замовника заперечень
за актом, він у 5ти денний строк
повертає підписаний акт виконавцю з
додатком письмових заперечень. В тому
числі сторони в п'ятиденний строк
комісійно усувають розбіжностей та
підписують акт в первісній або новій
редакції.

Пунктом 6.6 зазначено, що момент
переходу права власності на послуги,
передбачені в договорі, від виконавця
до замовника підтверджується
підписанням акту наданих послуг.

Як встановлено п. 9.5 договору, договір
вступає в силу з моменту підписання
його уповноваженими представниками та
скріплення печатками обох сторін та
діє до 31.12.2012 року.

Додатковою угодою від 15.11.2012р.
сторонами продовжено строк дії
договору до 31.12.2013р.

У виконання умов договору, сторони у
якості додатків до нього уклали
Специфікації №1 та № 2, якими погодили
тарифи за використання автомобільного
транспорту, спецтехніки, тарифи за
використання пасажирського
транспорту.

Договір та додатки до нього підписані
обома сторонами без будь-яких
заперечень, скріплені печатками.

В позовній заяві позивач посилається
на те, що за договором № від
04.01.2012р. надав послуги Приватному
акціонерному товариству «Донецький
електрометалургійний завод», однак, у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість у розмірі 28640грн.70коп.,
яка в тому числі заявлена до стягнення.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією вих. №113 від 11.01.2014р. про
сплату суми заборгованості в розмірі
28640грн.70коп., про отримання якої 15.01.2014р.
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення.

Оскільки заборгованість у розмірі
28640грн.70коп. відповідачем не була
сплачена, вказана обставина призвела
до звернення з позовом до суду за
захистом порушеного права.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд дійшов
наступних висновків:

Враховуючи статус сторін та характер
правовідносин між ними, останні
(правовідносини) регулюються
насамперед відповідними положеннями
Господарського і Цивільного кодексів
України та умовами укладеного між ними
договору.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Предметом позову є стягнення суми
боргу у розмірі 28640грн.70коп. та 3% річних
у розмірі 296грн.60коп. Підставою позову є
договір № від 04.01.2012р. про
надання послуг.

Договір № від 04.01.2012р. є
підставою для виникнення у його сторін
прав і обов'язків, визначених ним, та за
своїм змістом та правовою природою є
договором про надання послуг, який
підпадає під правове регулювання норм
глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується сплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Таким чином, на підставі укладеного між
сторонами договору № від 04.01.2012р.
позивач взяв на себе зобов'язання
надати послуги Приватному
акціонерному товариству «Донецький
електрометалургійний завод», а
відповідач оплатити ці послуги.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 цього ж Кодексу
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідно до умов договору №
від 04.01.2012р. позивач надав відповідачу
послуги з надання спецтехніки на
загальну суму 28640грн.70коп., що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (послуг) №1280 від
25.09.2013р., №1284 від 24.09.2013р., № 1279 від
24.09.2013р., які підписані виконавцем та
замовником.

Вищезазначені акти скріплені
печатками ТОВ «ДіПі Форвардінг» та ПАТ
«Донецький електрометалургійний
завод» без будь-яких заперечень, наразі
у актах є посилання на те, що сторони не
мають претензій один до одного.

Господарський суд приймає до уваги, що
замовником при отриманні послуг не
подавалося жодних заперечень відносно
виконання виконавцем прийнятих за
договором зобов'язань.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають зокрема з договору або
іншого правочину.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

За приписами ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вже зазначалося, у п. 6.3 договору
сторони погодили, що передбачені
виконавцю суми за перевезення вантажів
та інші послуги сплачуються замовником
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок виконавця на
підставі виставлених рахунків за
фактично надані послуги та виконані
об'єми вантажоперевезень, протягом 30-ти
календарних днів з моменту отримання
замовником рахунку та підписання акту
наданих послуг, а також
товарно-транспортних накладних, а за
користування автомобілями, які
сплачуються за погодинним тарифам -
дані шляхового листа, завірених
печаткою або штампом замовника. Датою
оплати буде вважатися дата списання
грошових коштів з поточного рахунку
замовника.

Відповідач умови договору щодо оплати
отриманих послуг не виконав, послуги
залишилися неоплаченими у розмірі
28640грн.70коп.

Разом з цим, відповідач заперечує проти
настання строку виникнення у нього
грошових зобов'язань перед позивачем,
оскільки позивачем не надані
відповідачу у повному обсязі
документи, які передбачені в п. 6.3
договору, а саме рахунки на оплату.

З такими доводами відповідача суд не
погоджується виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявні рахунки до
кожного спірного акту здачі-прийняття
робіт (надання послуг).

Представник позивача під час
судових засідань стверджував, що
рахунки на оплату надавались
відповідачу нарочно разом зі спірними
актами, в подальшому рахунки ще
направлялись на поштову адресу
відповідача разом з претензією. Крім
того позивач пояснив, що замовлення на
послуги надходили засобами
телефонного зв'язку, що обумовлено
п.3.1.договору.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем разом з
претензією вих. №113 від 11.01.2014р.
повторно направлені на адресу
відповідача рахунки на оплату послуг, у
підтвердження їх отримання 15.01.2014р.
відповідачем в матеріалах справи
наявне поштове повідомлення.

Доказів вчинення відповідачем дій,
пов'язаних з витребуванням у позивача
будь-яких обумовлених у п. 6.3 договору
документів, матеріали справи не
містять.

Оскільки суду не надано доказів
незгоди відповідача щодо належності
виконання позивачем прийнятих на себе
згідно договору зобов'язань,
враховуючи підписання актів
здачі-прийняття робіт (послуг) без
жодних заперечень, суд дійшов висновку,
що свої зобов'язання позивач виконав у
відповідності з умовами договору №
від 04.01.2012р.

Згідно зі ст.612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи умови п. 6.3 договору,
приймаючи до уваги те, що акти складені
сторонами 24.09.2013р, 25.09.2013р., станом на час
звернення позивача з позовом почалося
прострочення виконання зобов'язань з
оплати отриманих послуг.

Враховуючи, що факт отримання послуг
відповідачем підтверджується
матеріалами справи, докази погашення
боргу в сумі 28640грн.70коп. суду не
представлені, заявлений розмір боргу
не спростований відповідачем, суд
дійшов висновку, що на момент прийняття
рішення господарське зобов'язання
належним чином перед позивачем
залишилося невиконаним, в результаті
чого позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 28640грн.70коп. підлягають
задоволенню.

Посилаючись на несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання відповідачем
щодо оплати вартості отриманих послуг,
у позові позивач також просив суд
стягнути з відповідача суму 3% річних у
розмірі 296грн.60коп..

08.04.2014р. позивач звернувся до суду із
заявою про відмову від позовних вимог в
частині стягнення 3% річних у розмірі
296грн.60коп. З наслідками відмови від
позовних вимог в цій частині вимог
позивач ознайомлений.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі відмовитись від позову. Згідно
ч.ч. 1,4 ст. 78 цього Кодексу відмова від
позову опосередковується письмовою
заявою позивача та є підставою для
припинення провадження у справі.

Заява про відмову від позову в
частині стягнення 3% річних здійснена
уповноваженою на вчинення такої дії
особою та у встановленій діючим
законодавством формі.

Разом із цим, як встановлено ч. 6 ст. 22
ГПК України суд не приймає відмови від
позову, якщо це суперечить
законодавству або порушує чиї-небудь
права та інтереси.

Судом не встановлено підстав для
неприйняття відмови від позову у
вказаній частині вимог.

З урахуванням викладеного, суд приймає
відмову позивача від позову в частині
стягнення 3% річних у розмірі 296грн.60коп.
і відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України
припиняє провадження по справі в цій
частині вимог.

Законом України "Про судовий збір" №
3674-VI від 08 липня 2011 року визначені
правові засади справляння судового
збору, платників, об'єктів та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено підстави повернення
судового збору, перелік яких є
вичерпним. У їх числі не зазначено
такої підстави, як припинення
провадження у справі (стаття 80 ГПК).
Таким чином, припинення провадження у
справі з підстав, передбачених статтею
80 ГПК, не тягне за собою наслідків у
вигляді повернення сплаченої суми
судового збору. Такої ж самої правової
позиції дотримується Пленум ВГСУ у
своїй Постанові № 7 від 21.02.2013р. «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України».

У в зв'язку з відмовою позивача від
позовних вимог в частині стягнення 3%
річних у розмірі 296грн.60коп., судові
витрати, сплачені позивачем у
відповідній частині, відшкодуванню та
поверненню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у передбаченому
законодавством розмірі покладаються
на відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 509,530 901, 903 Цивільного кодексу
України ст.ст. 22,28,33, 34, 43, 49, п. 4 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДіПі Форвардінг»,
м.Київ до Приватного акціонерного
товариства «Донецький
електрометалургійний завод», м.
Донецьк в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 28640грн.70коп. -
задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Донецький
електрометалургійний завод» (83062,
м.Донецьк, вул. Івана Ткаченко, 122, , р/р 2429 в АТ «ОТП Банк»,
м. Київ, МФО 300528) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДіПі
Форвардінг» (01001, м. Київ, вул. Велика
Житомирська, 20А, офіс 11, )
суму основного боргу в розмірі
28640грн.70коп., судовий збір у розмірі
1808грн. 27коп.

Припинити провадження в частині
стягнення 3% річних у розмірі
296грн.60коп., у зв'язку з відмовою
позивача від позовних вимог в цій
частині.

У судовому засіданні 08.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Видати наказ після набрання
рішення законної сили.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, а у разі подання
апеляційної скарги - після розгляду
справи апеляційним господарським
судом, якщо рішення не буде скасовано.

Повний текст
рішення складено та підписано 11.04.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова