КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа№ 910/12996/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Станіка С.Р.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від Прокуратури міста Києва: Жовтун Н.Б.
( старший прокурор відділу, посвідчення
№019901 від 21.08.213 року)

від позивача 1 : Петрушко М.М. (за
довіреністю №225-КР-115 від 04.02.2014)

від позивача 2: Петрушко М.М. (за
довіреністю № 2 від 08.01.2014)

від позивача 3: не з'явився

від відповідача: Машенська І.А. ( за
довіреністю б/н від 25.07.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013р.

у справі № 910/12996/13 (Суддя: Котков О.В.)

за позовом Першого заступника
прокурора Деснянського району міста
Києва в інтересах держави в особі:

1.Київської міської ради

2.Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА)

3.Комунального підприємства
"Київтранспарксервіс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс"

про розірвання договору, зобов'язання
вчинити дії та стягнення збитків

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року перший заступник
прокурора Деснянського району міста
Києва в інтересах держави в особі:
Київської міської ради (позивач-1),
Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) (позивач-2)
та Комунального підприємства
"Київтранспарксервіс" (позивач-3) до
суду з позовною заявою, в якій просив
розірвати договір № ДНП 2012-12/58 від
28.12.2012, укладений між КП
"Київтранспарксервіс" та ТОВ
"Транс-парк-сервіс", зобов'язати
відповідача звільнити земельну
ділянку за адресою: м. Київ, вул.
Бальзака, 65/1, яка використовується як
майданчик для паркування транспортних
засобів та повернути її КП
"Київтранспарксервіс", стягнути з
відповідача збитки за порушення умов
договору в сумі 613 305,00 грн.

У листопаді 2013 року позивач надав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
просив розірвати договір ДНП 2012-12/58 від
28.12.2012 року, укладений Комунальним
підприємством "Київтранспарксервіс" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс"
про надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування;
зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс"
звільнити земельну ділянку за адресою:
м. Київ, вул. Бальзака, 65/1, яка
використовується як майданчик для
паркування транспортних засобів, та
повернути зазначену земельну ділянку
Комунальному підприємству
"Київтранспарксервіс"; стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс"
грошові кошти у розмірі 175 776,38 грн. на
користь Комунального підприємства
"Київтранспарксервіс".

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року у справі № 910/12996/13
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
прийшов до висновку, що відповідач
допустив порушення істотних умов
договорів ДНП 2011-12/26 від 09.12.2011 та ДНП
2012-12 від 28.12.2012 , а саме експлуатація
місць для паркування транспортних
засобів в більшій кількості, аніж
передбачено умовами договору та на
підставі ст.22 ЦК України стягнув збитки
у вигляді упущеної вигоди за період з
10.12.2011 року по 03.04.2014 року в розмірі 175
776,38 грн. Також, розірвав договір ДНП
2012-1258 від 28.12.2012 року про надання права
на експлуатацію фіксованих місць
паркування та зобов'язав відповідача
звільнити земельну ділянку за адресою
м. Київ, вул.. Більзака, 651 та повернути
її Комунальному підприємству
«Київтранспарксервіс».

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, товариство з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс"
звернулося з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року скасувати, в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Апеляційна скарга мотивована
тим, що підстави для розірвання в
судовому порядку договору № ДНП 2012-12/58
від 28.12.2012р. - відсутні, оскільки
відповідачем виконуються усі суттєві
умови наведеного договору, подані
прокурором докази не підтверджують
обставин щодо організації
відповідачем та експлуатування на
паркувальному майданчику значно
більшої кількість паркувальних місць,
ніж передбачено умовами договору.
Також, у діях відповідача відсутній
склад цивільного правопорушення, а
отже і підстави для цивільної
відповідальності відповідача щодо
відшкодування суми збитків відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.01.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Транс-парк-сервіс" та
призначено розгляд справи № 910/12996/13

В подальшому розгляд справи декілька
разів відкладався.

25.03.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представника позивача 3, надійшло
клопотання, в якому останній просив
розглядати справу у відсутності
повноваженого представника.

Також, 25.03.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
Прокуратури міста Києва надійшли
письмові пояснення.

15.04.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представників позивача 1 та 2 надійшли
письмові пояснення на апеляційну
скаргу, в яких останні просять
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

15.04.2014 року у судовому засіданні
представники сторін підтримали свої
доводи у справі.

Представник Прокуратури міста Києва,
заперечив проти доводів апеляційної
скарги, вважає їх необґрунтованими та
недоведеним, просив апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Представник позивачів 1 та 2 просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав
вимоги своєї апеляційної скарги,
просив суд її задовольнити, а рішення
суду першої інстанції скасувати, в
позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
грудня 2011 року між комунальним
підприємством «Київтранспарксервіс»
та відповідачем було укладено договір
про надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування №
ДНП-2011-12/26 (т.1 а.с.12)

За умовами вищезазначеного договору,
комунальне підприємство
«Київтранспарксервіс» надає за плату
ТОВ «Транс-парк-сервіс» право на
організацію та експлуатацію 120 місць
для платного паркування транспортних
засобів, а також 13 спеціальних місць
для безкоштовного паркування
транспортних засобів, які перевозять
інвалідів, що розташовані на
паркувальному майданчику за адресою: м.
Київ, Деснянський р-н, Бальзака, 65/1, в
межах III територіальної зони
паркування м. Києва, а також здійснення
розрахунків з юридичними та фізичними
особами за паркування їхнього
автотранспорту.(п. 1.1 Договору)

21 грудня 2012 року між комунальне
підприємство «Київтранспарксервіс» та
відповідачем укладено договір про
надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування №
ДНП-2012-12/58, згідно п. 1.1. якого Сторона-1
надає за плату Стороні-2 право на
організацію та експлуатацію 120 місць
для платного паркування транспортних
засобів, а також 13 спеціальних місць
для безкоштовного паркування
транспортних засобів, які перевозять
інвалідів, що розташовані на
паркувальному майданчику за адресою: м.
Київ, Деснянський р-н, Бальзака, 65/1 в
межах III територіальної зони
паркування м. Києва, а також здійснення
розрахунків з юридичними та фізичними
особами за паркування їхнього
автотранспорту.(т.1 а.с.20)

Згідно п. 2.2.5. Договору паркування від 28
грудня 2012 року відповідач зобов'язаний
облаштувати та експлуатувати не більшу
кількість місць для паркування
транспортних засобів, ніж передбачено
умовами Договору.

Таким чином, в силу п.п. 1.2., 2.2.5. Договору
про надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування
відповідач зобов'язаний облаштувати та
експлуатувати не більше аніж 120 (сто
двадцять) місць для платного
паркування транспортних засобів, а
також 13 (тринадцять) спеціальних місця
для безкоштовного паркування
транспортних засобів, які перевозять
інвалідів, за адресою: м. Київ,
Деснянський р-н, вул. Бальзака, 65/1, що
розташовані в межах III територіальної
зони паркування м. Києва. Також,
відповідно до вищевказаних договорів
між сторонами погоджено тарифи та
графік здійснення платежів.

Відповідно до рапорту Оу ВДСБЕЗ
Деснянського РУ капітана міліції
Лищука М.Г. ( а.с. 28 том 1) встановлено, що
під час перевірки автостоянки за
адресою м. Київ, вул.. Бальзака, 651 на ній
фактично експлуатується 343 паркомісця.
Збільшення кількості місць для
паркування зафіксовано також у довідці
Державної фінансової інспекції у місті
Києві (а.с. 31-46 том1)

Позивач, в інтересах Київської міської
ради, Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради та Комунального
підприємства "Київтранспарксервіс",
зважаючи на істотне порушення умов
договорі на паркування транспортних
засобів звернувся з позовом про
розірвання договору ДНП 2012-1258 від 28.12.2012
року, зобов'язання відповідача
звільнити земельну ділянку за адресою :
м. Київ, вул.. Бальзака 651 та стягнення
збитків.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що наданими у справі доказами
доведено перевищення відповідачем
експлуатації кількості місць для
паркування транспортних засобів та
стягнув за період з 10.12.2011 року по 03.04.2013
року збитки в розмірі 175 776,38 грн. Також ,
розірвав договір ДНП 2012-1258 від 28.12.2012
року та зобов'язав відповідача
звільнити земельну ділянку.

Проте, колегія суддів з висновками суду
першої інстанції не погоджується
зважаючи на наступне.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно ст.6 закону України «Про столицю
України-місто-герой -Київ», місцеве
самоврядування у місті Києві
здійснюється територіальною громадою
міста Києва як безпосередньо так і
через міську раду, районі у м. Києві
ради та їх виконавчі органи.

Статтею 193 ГК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як передбачено ст.. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

При винесені судового рішення судом
першої інстанції не було взято до
уваги, що відповідно до актів
здачі-прийняття робіт за укладеними
договорами про надання права на
експлуатацію фіксованих місць
паркування № ДН 12-2011-1226 від 09 грудня 2011
року та № ДНН -2012-1258 від 28 грудня 2012 року
(а.с.28, 38-118 том 1) за період з грудня 2011
року по квітень 2013 року виконані
(надані) послуги за договорами
прийняті, при цьому визначена
кількість місць для паркування 120 та
зазначено, що сторони, одна до одної
претензій не мають.

Також, представником відповідача
надано виписки з рахунку КП
«Київтранспарксервіс» , що є
первинними бухгалтерськими
документами, відповідно яких оплата за
експлуатацію паркувальних місць
здійснювалась своєчасно.

Відносно наданих в якості доказів
рапортів оу ВДСБЕЗ Деснянського РУ
ГУМВС України в м. Києві капітана
Лищука та складеної на підставі них
довідки Держфінінспекції в м. Києві від
17.04.2013 року колегія суддів зазначає
наступне.

Задовольняючи позовні вимоги судом
першої інстанції було взято до уваги
копію Рапорту о/у ВДСБЕЗ Деснянського
РУ капітана міліції Лищука М.Г. з
матеріалами фото фіксації на 2-х
аркушах (одне фото), однак в даному
рапорті не зазначено дату перевірки та
дату складання, не зазначена
географічна прив'язка
місцезнаходження автостоянки яку він
обстежував та її розмір і конфігурація,
оскільки за адресою м. Київ, вул.
Бальзака, 65/1 знаходиться Будівельний
гіпермаркет «Нова лінія», і прив'язку
до цієї адреси мають декілька
паркувальних майданчиків різної площі,
різної форми власності та різних
власників/користувачів, у рапорті
також не зазначені
власники/користувачі прилеглих
(суміжних) земельних ділянок; та копію
Довідки Державної фінансової
інспекції в місті Києві № 26-11-17/17/5374 від
17.04.2013р., яка була складена (виготовлена)
без будь-яких застережень та додатково
встановлених фактів та обставин, а лише
на підставі рапорту без дати, який став
основним та єдиним джерелом, на якому й
будувалась правова позиція позивача.
Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до
зазначеного рапорту та довідки
Держфінінспекції в місті Києві
встановлено кількість паркувальних
місць 343, в той час як за висновком
судових експертів №
-13-1341 від 11.10.2013 року (
а.с. 15-27 том 2) кількість місць для
паркування складає 199.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що доказів того, що
ТОВ «Транс-парк-сервіс» істотно, грубо
та систематично порушувало умови
Договору ДНП 2011-1226 від 09.12.2011 року та
договору ДНП 2012-1258 від 28.12.2012 року
шляхом фактичної експлуатації 343
паркувальних місць замість визначених
договором 120 місць суду не надано.

Відносно висновку комплексної судової
будівельно-технічної та економічної
експертизи від 11.10.2013 року за №
8630/8631/13-45/8632/8633/13-42/8795/8796/13-41 від 11.10.2013
року, колегія суддів зазначає, що з
урахуванням роз'яснень, викладених у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України №4 від
23.03.2012 року (із змінами, внесеними
згідно з Постановою Вищого
господарського суду № 3 від 16.01.2013), - є
неповним та суперечливим , у ньому не
досліджено належним чином об'єкт
експертного дослідження та не дано
вичерпних відповідей на всі поставлені
перед експертом питання. Так, експерти
не надали відповіді на питання суду -
«чи підтверджується документально
облаштування TOB «Транс-парк-сервіс» в
період з 12.12.2011 по 03.04.2013 (479 дні) на
паркувальному майданчику адресою: м.
Київ, вул. Бальзака, 65/1, який
облаштовано та використовувався
відповідачем згідно договору №
ДНП2011-12/26 від 09.12.2011, а на даний час -
згідно договору № ДНП 2012-12/58 від 28.12.2012,
більшої кількості місць для
паркування, ніж передбачено умовами
наведеного договору? У якій кількості
підтверджується документально
наведене облаштування?» .

Окрім того, експерти частково та
вибірково посилаються на умови
Договору № ДНП 2011-12/26 від 05.12.2011 р. та №
ДНП 2012-12/58 від 28.12.2012, зазначаючи, що
згідно наданих комунальним
підприємством «Київтранспарксервіс»
первинних документів, документально
підтверджується повна оплата (100%) за
договорами з боку відповідачів за
кількість машиномісць, обумовлених
договорами, тобто за 120 фіксованих
платних місць (без урахування
додаткових 13 пільгових місць). Тобто,
згідно умов договору стороною
відповідача були повністю виконані
зобов'язання визначені умовами
договорів. Водночас, судові експерти
посилаються на висновки
будівельно-технічного дослідження,
згідно якого кількість місць для
паркування транспортних засобів,
облаштованих відповідачем по справі за
адресою: вул. Бальзака, 66 /1 в м. Києві ( за
іншою адресою, ніж визначено у
договорах), на момент натурного
обстеження складає 199 машино-місць, що
не відповідає умовам Договору № ДНП
2012-12/58 від 28.12.2012, укладеного між КП
«Київтранспарксервіс» та TOB
«Транс-парк-сервіс», яким передбачено
облаштування 133 машиномісць. (а.с. 25 том
2)

Відповідно до ч.5-6 ст. 42 ГПК України
висновок судового експерта для
господарського суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що висновки судової
економічної експертизи за №
-13-13-41 від 11 жовтня 2013
року є неповними та суперечливими та не
можуть бути прийняті колегією суддів в
якості доказу по справі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з
відповідача збитків у вигляді упущеної
вигоди за порушення умов договору, слід
зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 224
Господарського кодексу України,
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконаним зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 226 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний
відшкодувати на вимогу суб'єкта
завдані збитки у добровільному порядку
в повному обсязі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
під збитками передбачено втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Обов'язковими умовами покладення
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність дій
цієї особи, причинного зв'язку між
діями особи та збитками, які складають
об'єктивну сторону правопорушення, та
вини особи, внаслідок дій якої
спричинено збитки. Обов'язок доведення
зазначених обставин покладений
законом на позивача.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, за
приписами ч. 1 ст. 225 ГК України
включається, зокрема неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною, та матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправної поведінки, збитків,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками, вини.
За відсутності хоча б одного із цих
елементів цивільно-правова
відповідальність не настає (постанова
Верховного Суду України від 22.01.2013 №
3-72гс12).

Задовольняючи позов в частині
стягнення з відповідача збитків у
вигляді упущеної вигоди, судом першої
інстанції помилково застосовані
загальні положення ст. 22 ЦК України,
оскільки матеріалами справи
підтверджується факт виконання
відповідачем, передбачених договорами
про надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування умов, без
жодних зауважень з боку комунального
підприємства « Київтранспарксервіс»,
тобто вказані договори були укладені
сторонами на основі вільного
волевиявлення та на час подання даного
позову без будь-яких зауважень
виконувались сторонами.

Окрім того, позивачем не доведено
розрахунок упущеної вигоди, оскільки
не надано доказів, яка кількість
автомобілів розміщалась на місцях для
платного паркування на протязі періоду
з 10.12.2011 року по 03.04.2013 року, щоденно.

Викладені в позовній заяві підстави не
свідчать про наявність у діях
відповідача складу цивільного
правопорушення, що відповідно до
приписів чинного законодавства є
необхідною підставою для притягнення
суб'єкта господарювання до
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Позивачем не доведено порушення
відповідачем умов договору, а відтак і
наявність складу цивільного
правопорушення, що унеможливлює
стягнення з відповідача збитків.

Отже, місцевий господарський суд при
прийнятті оскарженого рішення
наведеного не врахував, не повністю
з'ясував обставини, що мають значення
для справи натомість, виходячи з
наявних в матеріалах справи доказів,
виніс помилкове рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи, неправильне застосування норм
матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга є обґрунтованою і підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
19.12.2013р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Транс-парк-сервіс" на рішення
господарського суду міста Києва від
19.12.2013 року у справі № 910/12996/13
задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Києва від 19.12.2013 року у справі № 910/12996/13
скасувати. В позові відмовити.

Матеріали справи №910/12996/13 повернути
господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

С.Р. Станік