ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 913/985/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
Сімейко А.І. ОСОБА_4розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5на рішення та
постановугосподарського суду
Луганської області від 09 вересня 2013
року Донецького апеляційного
господарського суду від 17 грудня 2013
рокуу справі№ 913/985/13за
позовомдержавного підприємства
"Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль"дофізичної
особи-підприємця ОСОБА_5про стягнення 49
495, 69 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом про стягнення з відповідача 40
374,84 грн. боргу за спожиту теплову
енергію, що постачалась йому за
договором про постачання теплової
енергії в гарячій воді від 05.12.2006 р. № 476,
пені у розмірі 6 218,62 грн., 2 010,87 грн. 3 %
річних та 891,36 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 09.09.2013 р. (суддя -
Середа А.П.), залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 17.12.2013 р.
(головуючий - Радіонова О.О., судді -
Зубченко І.В., Марченко О.А..), позов
задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 на користь державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль" 40 374,84 грн. боргу,
6 218,62 грн. пені, 891,36 грн. інфляційних
втрат, 2 010, 87 грн. 3 % річних та судові
витрати.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповноту встановлення
обставин справи при вирішенні спору та
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постановлені у справі судові
рішення і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
просить залишити її без задоволення, а
судові рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (енергію) споживачеві
(абоненту), який зобов'язаний оплатити
прийняту енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 05.12.2006 р. між ДП
"Сєвєродонецька ТЕЦ"
(енергопостачальна організація,
позивач) та ФОП ОСОБА_5 (споживач,
відповідач) було укладено договір № 476
про постачання теплової енергії в
гарячій воді, за умовами якого
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати споживачеві
теплову енергію в гарячій воді в
потрібних йому обсягах, а споживач -
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається
споживачу у вигляді гарячої води на
такі потреби: опалення в період
опалювального сезону у приміщення за
адресою: житловий будинок, АДРЕСА_1,
загальною площею 4 708,3 кв. м (п. 2.1.
договору).

Відповідно до п. 7.2.3. договору споживач
несе відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію, нараховується пеня за 1 рік у
розмірі 1% належної до сплати суми за
кожен день прострочення.

У п. п. 7.2.4., 7.2.5. договору сторони
погодили, що у разі прострочення оплати
у термін понад 30 днів нараховується
штраф у розмірі 3 %-7% від суми боргу. За
прострочення оплати на суму боргу
нараховується індекс інфляції.

Пунктом 10.1. договору встановлено, що
цей договір набуває чинності з 05.12.2006 р.
та діє до 05.12.2007 р.

Договір припиняє свою дію у випадках:
закінчення строку, на який він був
укладений; взаємної згоди сторін про
його припинення; прийняття рішення
господарським судом; ліквідації сторін
(п. 10.2. договору).

За умовами п. п. 10.3., 10.4. договору договір
вважається пролонгованим на кожний
наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін. Припинення дії
договору не звільняє споживача від
обов'язку повної сплати спожитої
теплової енергії.

Договір підписаний сторонами та
скріплений печатками у встановленому
порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, між
сторонами були укладені додаткові
угоди до договору, якими, зокрема № 12
від 01.03.2012 р., № 13 від 03.11.2012 р.
підтверджується дія договору на момент
їх укладення, а тому суди прийшли до
правомірного висновку про
безпідставність доводів відповідача
про те, що починаючи з 05.10.2011 р. (дати
державної реєстрації юридичної особи -
ОСББ "Молодіжна, 13") термін дії договору
№ 476 від 05.12.2006 р. закінчився.

У зв'язку із неналежним виконанням
відповідачем умов договору, позивач
неодноразово надсилав на адресу
відповідача претензії, які були
залишені останнім без відповіді та
задоволення.

30.12.2010 р. між сторонами було укладено
договір про реструктуризацію
заборгованості за послуги з
теплопостачання, відповідно до якого
ДП "Сєвєродонецька ТЕЦ" надає споживачу
розстрочку на період з 01.01.2011 р. до 31.03.2011
р. для погашення заборгованості за
спожиту теплову енергію у сумі 30 484,24
грн., яка утворилася станом на 30.12.2010 р.,
шляхом сплати щомісячно частки у
розмірі 10 161,41 грн. (у січні 2011 року - у
розмірі 10 161,42 грн.).

За платіжним дорученням № 3 від 30.12.2010 р.
отримана відповідачем теплова енергія
була оплачена частково у розмірі 28 000,00
грн., а також здійсненні інші платежі.

Станом на 10.01.2013 р. теплоенергія
вартістю 40 374,84 грн. залишилась
неоплаченою відповідачем.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов`язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Отже, у зв'язку із неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором № 476 від 05.12.2006
р. у нього виник основний борг у розмірі
40 374,84 грн., який суди попередніх
інстанцій правомірно стягнули.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено договором або
законом, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Таким чином, рішення господарських
судів про стягнення з відповідача на
користь позивача 6 218,62 грн. пені є
законними та обґрунтованими.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора
зобов`язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відтак, місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, обґрунтовано стягнув з
відповідача 3 % річних у розмірі 2 010,87
грн. та 891, 36 грн. інфляційних втрат.

Разом з тим, суди прийшли до
правильного висновку, що матеріалами
справи не підтверджується і
відповідачем не доведено, що ОССБ
"Молодіжна, 13" є стороною договору № 476
від 05.12.2006 р., а відтак, і що рішення суду
у даній справі може вплинути на його
права і обов'язки.

Також апеляційний господарський суд
обґрунтовано відхилив посилання
відповідача на ч. 1 ст. 62 ГПК України,
оскільки згідно виписки з ЄДРПОУ від
14.06.2012 р. з 21.11.2004 р. відповідач був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець (т. 1, а.с. 37) і в
додаткових угодах, укладених до
договору № 476 від 05.12.2006 р. вказував себе
саме як фізична особа-підприємець.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування касаційної скарги також
не підтверджуються матеріалами справи,
спростовуються висновками судів та не
доведені відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України.

Отже, підстав для скасування
постановлених у справі судових рішень
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Луганської області від 09 вересня
2013 року та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 17
грудня 2013 року у справі за № 913/985/13 - без
змін.

Головуючий, суддя М. ОстапенкоСуддя
П. ГончарукСуддя Л. Стратієнко