КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Справа№ 910/11797/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

За участю представників сторін:

Від позивача - Таринський В.В. ( довір.
б/н від 12.08.13р.);

Від відповідача -Заводська М.Л. ( довір.
б/н від 17.02.14р.);

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства «Д» Торговий
дім «Тернопіль»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р.

у справі № 910/11797/13 (головуючий
суддя:Босий В.П., судді Літвінова М.Є.,
Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Микулинецький
бровар»

до Приватного підприємства «Д»
Торговий дім «Тернопіль»

про стягнення 83 481,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. у справі №910/11797/13
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного підприємства
«Д» Торговий дім «Тернопіль» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Микулинецький
бровар» заборгованість у розмірі 83 481
грн. 09 коп. та судовий збір у розмірі 1 720
грн. 50 коп.

Рішення місцевого господарського суду
ґрунтується на тому, що на виконання
умов договору у період з 01.01.2012р. по
01.04.2013р. позивачем поставлялася, а
відповідачем приймалася та частково
оплачувалася продукція, у зв'язку з чим
у відповідача перед позивачем виникла
заборгованість.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський
суд скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 10.02.2014р. та в
судовому засіданні просив відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає про те, що позивач підтверджує
заборгованість відповідача за
договором товарно-транспортними
накладними, які не підписані апелянтом,
не мають інформації щодо особи, яка
приймає товар без завірення печаткою
натомість, як зазначає скаржник
позивачем оплачено товар у розмірі 79
707,30 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями та фіскальними чеками.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін судова
колегія встановила.

01.01.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Микулинецький
бровар», як постачальником, та
Приватним підприємством «Д» Торговий
дім «Тернопіль», як покупцем, укладено
договір на поставку товарів,
відповідно до п.1.1 якого постачальник
(позивач) бере на себе зобов'язання
постачати покупцю товар згідно заявки,
а покупець (відповідач) бере на себе
зобов'язання його прийняти та оплатити
на умовах, що визначені цим договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що ціна
товару, що поставляється, визначається
у відповідності до ціни, вказаної у
прайс-листах постачальника, які діють
на момент виконання постачальником
заявки покупця і вказується у
накладних, з врахуванням знижок.

За замістом п. 4.1 договору поставка
товару здійснюється на умовах СТР -
склад покупця.

Згідно із ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується, що
у період з 01.01.2012р. по 01.04.2013р. позивачем
було поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 100 054,60
грн., що підтверджується
товарно-транспортними та видатковими
накладними, підписаними сторонами у
вказаний період.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що товарно-транспортні
накладні не відповідають вимогам
чинного законодавства, оскільки не
підписані апелянтом, не мають
інформації щодо особи, яка приймає
товар без завірення печаткою, до уваги
судовою колегією не приймаються
оскільки заборгованість відповідача
підтверджується наявними в справі
матеріалами, а сплати відповідачем за
договором враховані місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з п.2.2 договору розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються покупцем протягом 8
(восьми) робочих днів з моменту
одержання товару шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок
постачальника або шляхом внесення
готівки в касу постачальника.

Отже, відповідач був зобов'язаний
розрахуватися за поставлений товар
протягом 8 (восьми) робочих днів з
моменту одержання товару.

Відповідачем частково оплачено
поставлену продукції на суму 16573,50грн.,
що підтверджується платіжним
дорученнями №46 від 02.02.2012р., №59 від
13.02.2012р., №94 від 24.02.2012р., №95 від 24.02.2012р.,
№96 від 24.02.2012р., №101 від 15.03.2012р., №93 від
15.03.2012р., №122 від 27.04.2012р. та №344 від
31.07.2012р.

Щодо тверджень відповідача в
апеляційній інстанції про те, що за
отриманий товар відповідач
розрахувався, що підтверджується в
тому числі й квитанціями (фіскальними
чеками) судова колегія зазначає, що
квитанції про сплату грошових коштів
не приймаються судом в якості
належного доказу оплати відповідачем
поставленої позивачем продукції за
договором через відсутність в
квитанціях необхідних реквізитів для
здійснення господарської операції,
як-то призначення платежу (на виконання
якого договору), та реквізити юридичної
особи - платника податку.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Таким чином місцевим господарським
судом обґрунтовано встановлено
заборгованість відповідача за
поставлений товар у розмірі 83 481,10 грн.,
однак в позовній заяві позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі 83
481,09 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Д» Торговий дім
«Тернопіль» залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014р. у справі №910/11797/13
залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/11797/13.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 23.04.2014р.

Головуючий суддя
С.А. Пашкіна

Судді
О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай