м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3345/14 11.04.14
За позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
До Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»
Про стягнення 2 961,25 грн.
Суддя Мельник В.І.
від позивача Чекалов А.В.,
довіреність № 0113-346 від 27.12.2013
від відповідача Пономарьов А.О.,
довіреність № 2712/13-02 від 27.12.2013
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач) подало
на розгляд господарського суду міста
Києва позов до Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» (далі - відповідач) про
стягнення 2 961,25 грн.
Позовні вимоги позивача мотивовані
тим, що позивачем, як страховиком,
відповідно до договору страхування
24.04.2013р. було виплачено страхувальнику
страхове відшкодування в розмірі 2 961,25
грн., внаслідок чого, до позивача в
порядку ст. 27 Закону України "Про
страхування" та статті 228
Господарського кодексу України
перейшло право вимоги (регресу) в межах
здійснених фактичних затрат до
відповідача, як до особи, яка
відповідальна за відшкодування шкоди,
оскільки саме з вини особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у відповідача,
сталася ДТП, наслідки якої визнано
позивачем страховим випадком та
здійснено виплату страхової суми
Ухвалою суду від 04.03.2013р. порушено
провадження у справі № 910/3345/14 та
призначено розгляд на 11.04.2014 р.
03.04.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
11.04.2014р. позивач подав через канцелярію
суду письмові пояснення та документи
по справі.
11.04.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
Суд вирішив задовольнити позовні
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2013 р. між ПАТ «СК «Українська
страхова група», (далі - позивач) та
ОСОБА_3, як страхувальником, було
укладено договір страхування №
28-2107-13-00167, згідно умов якого об'єктом
страхування є транспортний засіб марки
«Фіат», державний номерний знак
НОМЕР_1.

05.09.2013р. в м. Харкові, сталася ДТП за
участю транспортного «Фіат», державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
власника ОСОБА_3, та транспортного
засобу «ДЕУ», державний номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Згідно полісу № АЕ/0105950
цивільно-адміністративна
відповідальність водія автомобіля
«ДЕУ», державний номерний знак НОМЕР_2,
була застрахована СТдВ «Гарантія».

Відповідно до постанови
Червонозаводського районного суду м.
Харкова № 646/8747/13-п від
02.10.2013р., встановлено обопільну вину гр.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у здійсненні
правопорушення, передбаченому ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до розрахунку визначення
матеріальної шкоди рахунку СТО, розмір
матеріальної шкоди завданої власнику
транспортного засобу «Фіат», державний
номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП
склав 6922,50 грн., які частково були
сплачені позивачем згідно платіжного
доручення № 18139 від 11.10.2013р. на суму 2 890,50
грн., а частково зараховані в рахунок
несплаченої частини страхового
платежу у розмірі 4032,00 грн. згідно умов
договору добровільного страхування.

Згідно полісу № АЕ/0105950 ліміт
відповідальності встановлено 50 000,00
грн., а франшизу 1000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив
суд стягнути з відповідача 2961,25 грн.
боргу , з урахуванням франшизи та
судових витрат.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно відзиву на позов та своїх
пояснень до нього, представник
відповідача заперечив проти позовних
вимог посилаючись на відсутність
експертного звіту чи/або калькуляції, з
чим суд не погодився, на підставі
наступного.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Зазначена норма вказує на те, що до
страховика за договором добровільного
страхування, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування в межах фактичних витрат
переходить право регресу, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної завдані
збитки.

Така ж правова позиція викладена у
постановах ВСУ від 07.11.2011р. № 3-118гс11 та
від 12.03.2012р. № 53/128.

Крім того, відповідач заперечував
проти позовних вимог, посилаючись на
зарахування вимоги в частині
стягнення 4032,00 грн., яку було зараховано
в рахунок несплаченої частини
страхового платежу, проте суд з
вказаним запереченням не погодився,
виходячи з наступного.

Станом на 08.10.2013р., тобто на дату
складення страхового акту,
страхувальником не було сплачено
черговий платіж у розмірі 4032,00 грн., а
тому позивач провів взаємозалік
заборгованості, а саме зарахував суму
страхового відшкодування за подію, яка
трапилася 05.09.2013р. в м. Харкові, в
розмірі 4032,00 грн. в рахунок несплаченої
частини страхового платежу, що
підтверджується страховим актом №
ПССКА-2794 від 08.10.2013р.

Відповідно до ст. 601 ЦК України,
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред"явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

Виходячи із вказаних положень,
зарахування зустрічних однорідних
вимог являє собою однорідний правочин
та має своїм наслідком припинення
зобов"язань, про вчинення такого
правочину інша сторона може бути
повідомлена заявою.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку
із зарахуванням грошових коштів у
розмірі 4032,00 грн. як суму несплаченої
частини страхового платежу,
зобов"язання позивача перед
страхувальником частково припинені
шляхом виплати страхового
відшкодування у розмірі 2890,50 грн. а
частково згідно ст. 601 ЦК України
шляхом зарахування зустрічної
однорідної вимоги, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами.

Главою 50 ЦК України визначені підстави
та способи припинення зобов"язань, які
можуть застосовуватись, в тому числі
до виконання зобов"язань по
відшкодуванню шкоди.

Отже, під майновими витратами, які
понесені на виконання зобов"язання по
відшкодуванню шкоди, необхідно
розуміти не лише витрати у вигляді
сплачених грошових коштів, а і інші
витрати, які зроблені у передбачений
чинним законодавством спосіб та
свідчать про виконання особою
зобов'язання по відшкодуванню шкоди.
Тобто зобов'язання позивача перед
страхувальником по відшкодуванню
шкоди у сумі 6922,50 грн. частково були
виплачені у розмірі 2890,50 грн. а частково
припинені шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, що
відповідає положенням ст. 601 ЦК України,
що в свою чергу є фактичними витратами
позивача та підлягають відшкодуванню в
порядку регресу.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України, що викладена у постановах №
48/442 від 30.06.2010р. та № 22/75 від 13.07.2011р.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Під час перевірки розрахунку суми, яку
позивач просить стягнути з
відповідача, суд дійшов висновку про
те, що в ньому наявні деякі неточності,
а тому суд здійснив перерахунок суми,
яка підлягає відшкодуванню: 6922,50 грн. /2
-1000,00 грн. = 2461,25 грн.. де 6922,50 грн. є сумою
страхового відшкодування згідно
розрахунку, поділено на 2 , оскільки
наявна обопільна вина обох водіїв та
1000,00 грн. - франшизи згідно полісу №
АЕ/0105950.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку про те, що позивач на підставі
ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України,
ст. 228 Господарського кодексу України
набув право регресу до відповідача
щодо відшкодування останнім понесених
позивачем витрат у вигляді суми
виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, про задоволення позовних
вимог частково, враховуючи перерахунок
суду, наведений вище.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» (, адреса: 04070, м. Київ,
вулКостянтинівська 56, офіс 13) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» (, адреса: 03038 м. Київ, вул.
І.Федорова 32-А) 2 461 (дві тисячі чотириста
шістдесят одну) грн. 25 коп. - страхового
відшкодування в порядку регресу, 1552
(одну тисячу п`ятсот п`ятдесят дві) грн.
95коп. - судового збору.

3. В іншій частині заявлених
позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

5. Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання, оформленого
відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

(Повний текст рішення складено: 16.04.2014р.)

Суддя
Мельник В.І.