ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.04.14р. Справа № 904/8967/13

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до В-1 Публічного акціонерного
товариства "Банк Восток"

В-2 Дніпропетровської міської ради

В-3 Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції

В-4 компанія "Хагворд Менеджмент
Лімітед"

про визнання договору іпотеки
недійсним

Суддя Манько Г.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 дов. від 07.11.2013р.

Від відповідача - 1: не з'явився.

Від відповідача - 2: не з'явився.

Від відповідача - 3: не з'явився.

Від відповідача - 4: Оріненко Є.С. дов.
від 06.06.2013р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою, просить суд визнати Договір
іпотеки № 20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006
року, укладений між Закритим
акціонерним товариством «Агробанк»
() та ОСОБА_4 недійсним з
моменту укладення. Виключити з
Державного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна
реєстраційний запис за № 13239210, на
підставі Договору відступлення права
вимоги за іпотечним договором №
20.840.06.14.1 від 25.09.2006р., 2310, 05.10.12р.
Виключити з Державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
реєстраційний запис за № 13239260, на
підставі Договору відступлення права
вимоги за іпотечним договором №
20.840.06.14.1 від 25.09.2006р., 2310, 05.10.12р. Просить
суд стягнути судові витрати по справі з
відповідачів.

Позивач наполягав на задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.
Вважає, що наданими у справі доказами у
повному обсязі підтверджено позовні
вимоги. Заперечував проти продовження
строку розгляду справи. Заперечував
проти витребування додаткових доказів
посилаючись на те, що протягом часу
розгляду справи досліджено усі докази,
які необхідні для розгляду справи по
суті. Заперечував проти залучення у
якості відповідача ОСОБА_5. Заперечував
проти припинення провадження у справі.
Звертав увагу суду на судову практику,
а саме позицію Вищого Господарського
суду України у справі №23/430 в Постанові
від 09.04.2012р. «правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином є
фіктивним правочином, при якому у
сторін відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині, а волевиявлення учасників
правочину не відповідає їх дійсній
волі.» Також посилався на розділ 2
Постанови Пленум Вищого
господарського суду України, від 29.05.2013,
№ 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» - « 2.3. Якщо, вирішуючи
господарський спір, суд встановить, що
зміст договору, пов'язаного з предметом
спору, суперечить законодавству,
чинному на момент укладення договору,
він, керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині із застосуванням за
необхідності й наслідків визнання
недійсним нікчемного правочину (абзац
другий частини п'ятої статті 216 ЦК
України). Також позивач пояснив, що
відповідно до Постанови Верховного
Суду України від 30.01.2013р. «частина
об'єкта нерухомого майна може бути
предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї, як на окремий об'єкт
нерухомості». Але цього зробити
неможливо через відсутність
вищевказаного нерухомого майна.

Відповідач 1, відповідач 2, відповідач 3
у судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином.

Відповідач 4 заперечував проти
задоволення позовних вимог. Просив суд
у позові відмовити. Вважає позов
безпідставним. Заявив клопотання про
продовження строків розгляду справи,
про витребування доказів, відкладення
розгляд справи, про залучення до
участі у справі у якості відповідача
ОСОБА_5 та припинення провадження у
справі.

Також від ОСОБА_5 надійшло клопотання
про залучення його до участі у справі у
якості відповідача та припинення
провадження у справі.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
відповідача, господарський суд, -

Встановив:

Позивач є власником квартир НОМЕР_1,
НОМЕР_2, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі нотаріально
посвідчених договору купівлі-продажу
від 17.09.2010р. та договору купівлі-продажу
від 10.01.2011р.

Згідно ст. 386 Цивільного кодексу
України: власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Після придбання спірного майна,
вищевказаних квартир, у власність
позивачу стало відомо, що відносно них
існує підписаний та нотаріально
засвідчений так званий Іпотечний
договір № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006р.

Даний договір укладений між ЗАТ
«Агробанк» та ОСОБА_4 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1).

Господарським судом Дніпропетровської
області при розгляді справи
встановлено, що спірний іпотечний
договір № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006р. є
недійсним у зв'язку обставинами,
встановленими протягом часу розгляду
справи.

Іпотечний договір № 20.840.06.21.1 був
укладений 25.09.2006р. Тобто, на цей час
діяла наступна редакція ч. 2 ст. 16 Закону
України «Про іпотеку», - «Передача в
іпотеку об'єктів незавершеного
будівництва здійснюється шляхом
передачі в іпотеку прав на земельну
ділянку, на якій розташований об'єкт
незавершеного будівництва.» Така
редакція статті діяла у час з 15.12.2005р. до
25.12.2008р.

Майнові права на об'єкт
незавершеного будівництва лише у 2008
році були віднесені до предмета
іпотеки.

Згідно ст. 58 Конституції України,
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. А отже,
нова редакція Закону України «Про
іпотеку» не може застосовуватися до
правовідносин, що відбувалися у
минулому.

Таким чином, під час посвідчення
укладення спірного іпотечного
договору №20.840.06.21.1 від 25.09.2006р.
предметом іпотеки повинна бути
земельна ділянка, а не майнові права на
об'єкти незавершеного будівництва.

Тобто під час укладення іпотечного
договору № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006р. було
порушено ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до п. 1.1. іпотечного
договору № 20.840.06.21.1 від 25.09.2006р. в
іпотеку було надано майнові права на
незакінчене будівництвом приміщення.

Стаття 1 Закону України «Про іпотеку»
визначає іпотеку як вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном», а нерухоме майно (нерухомість)
це - земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на земельній ділянці і
невід'ємно пов'язані з нею.

Якби, іпотекодержатель (відповідач)
бажав отримати в іпотеку об'єкт
незавершеного будівництва, то він
згідно ст. 16 Закону України «Про
іпотеку», у редакції яка діяла на час
укладання договору, повинен був би
укласти договір, - «…передачі в іпотеку
прав на земельну ділянку, на якій
розташований об'єкт незавершеного
будівництва.» Але цього зроблено не
було.

Під час посвідчення договору іпотеки №
20.840.06.21.1 від 25.09.2006р. нотаріус не зробив
напис на договорі стосовно заборони
відчуження нерухомого майна (майнових
прав на нерухоме майно).

Крім того, реєстрація у Державному
реєстрі іпотек заборони відчуження
майнових прав на незакінчене
будівництвом приміщення відбулася
тільки 12.12.2011р. під час відступлення
права вимоги за вищевказаним іпотечним
договором. Об'єктом обтяження досі були
зазначені майнові права на незакінчене
будівництвом приміщення, хоча на цей
час вже було створено нерухоме майно,
яке у 2008р. введено в експлуатацію.

Проте, у порушення умов іпотечного
договору жодних додаткових угод щодо
заміни предмету іпотеки з майнових
прав на нерухоме майно не було
укладено.

Під час державної реєстрації Договору
про відступлення права за іпотечним
договором від 05.10.2012р., нотаріусом
самостійно змінено предмет іпотечного
договору, без внесення відповідних
змін до самого договору, а саме:
предметом визначено квартири НОМЕР_1 та
НОМЕР_2.

Крім того, накладаючи заборону
відчуження на вказані об'єкти, було
допущено помилку, та у графі «підстава
обтяження» вказано невірний номер
іпотечного договору: замість № 20.840.06.21.1
зазначено № 20.840.06.14.1.

Тобто іпотечний договір № 20.840.06.21.1 від
25.09.2006р. було укладено із порушенням ст.
1 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 234
Цивільного кодексу України фіктивним
є правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. Фіктивним може
бути визнаний будь-який правочин, якщо
він не має на меті встановлення
правових наслідків, незалежно від того,
в якій формі він вчинений.

Частиною 5 ст. 203 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, метою укладення договору іпотеки
є забезпечення кредитного договору
шляхом внесення заборони відчуження на
певне майно, яке реєструється в
Державному реєстрі іпотек. В наслідок
укладання такого договору, сторона, що
виступає іпотекодежателем є впевненою
в тому, що в разі непогашення
кредитного договору, вона матиме змогу
повернення кредитних коштів шляхом
реалізації заставленого майна, майна
переданого в іпотеку.

Однак, даний договір не був внесений до
Державного реєстру іпотек, що
підтверджує той факт, що сторони добре
усвідомлювали неможливість передачі у
іпотеку майнових прав на незакінчене
будівництвом приміщення, а отже
усвідомлювали фіктивність даного
правочину.

Тобто «іпотечний договір» фактично не
був направлений на передачу майна в
іпотеку, а отже не був направлений на
встановлення реальних правових
наслідків.

Згідно інформації, отриманої з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, на квартири,
що належать Позивачу, було накладено
заборону відчуження, як на предмет
іпотечного договору № 20.840.06.21.1 від
25.09.2006р.. Проте, таке обтяження є
незаконним.

Отже предметом оспорюваного
іпотечного договору, як зазначалося
вище, були майнові права на:
незакінчене будівництвом приміщення
(квартира, коридор, ліфтовий хол,
тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний
номер 2401 (дві тисячі чотириста один),
загальною проектною площею 256, 6 (двісті
п'ятдесят шість цілих шість десятих)
метрів квадратних, розташоване на 24
(двадцять четвертому) поверсі будівлі
(в осях 103-173), яка будується за адресою:
АДРЕСА_1 ; незакінчене будівництвом
приміщення (квартира, коридор, ліфтовий
хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний
номер 2402 (дві тисячі чотириста два),
загальною проектною площею 245, 9 (двісті
сорок п'ять цілих дев'ять десятих)
метрів квадратних, розташоване на 24
(двадцять четвертому) поверсі будівлі
(в осях 173-243), яка будується за адресою:
АДРЕСА_1 ; незакінчене будівництвом
приміщення (квартира, коридор, ліфтовий
хол, тамбур-шлюз) в блоці А, будівельний
номер 2403 (дві тисячі чотириста три),
загальною проектною площею 329,3 (триста
двадцять дев'ять цілих три десятих)
метрів квадратних, розташоване на 24
(двадцять четвертому) поверсі будівлі
(в осях 243-93), яка будується за адресою:
АДРЕСА_1 .

Слід звернути увагу, що нерухоме майно
із такими характеристиками, що нібито
надавалось у іпотеку, так і не було
створено. Створено було зовсім інше
майно, площа якого не співпадає за
площею з квартирами, воно розташовано
за іншими будівельними осями, має інші
геометричні форми, що підтверджується
відповідними документами.

Таким чином встановлено, що, укладаючи
іпотечний договорі, сторони свідомо не
збиралися створювати у майбутньому
нерухоме майно, яке б стало предметом
іпотеки, що свідчить про фіктивність
правочину.

Встановлено, що нотаріусом було
накладено заборону відчуження на
квартири, що знаходились на тому самому
поверсі будівлі, без врахування того
факту, що характеристики існуючих
квартир відрізняються від
характеристик об'єктів незавершеного
будівництва, визначених у іпотечному
договорі. Відповідно до довідок
квартира НОМЕР_1 мала при будівництві №
1902 (2402) та розташовувалась в осях 15, 16, 17,
18; квартира НОМЕР_2 мала при
будівництві № 1903 (2403) та
розташовувалась в осях 19, 20, 21, 22, 23, 24.

З огляду на вищевказане квартири
НОМЕР_1, НОМЕР_2 не можуть бути предметом
іпотечного договору № 20.840.06.21.1 від
25.09.2006р., оскільки не відповідають
характеристикам, визначеним у п. 1.1.
даного договору та накладення заборони
відчуження на квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2
на підставі цього іпотечного договору
є незаконним.

З огляду на вищевказане встановлено, що
оскаржуємий правочин, іпотечний
договір №20.840.06.21.1 від 25.09.2006р., у
розумінні приписів п. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, п. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України, ст. 234 Цивільного
кодексу України є недійсним з моменту
укладення.

Крім того встановлено, що між
відповідачем 4 та фізичною особою
ОСОБА_5 31 жовтня 2003р. було укладено
договір про відступлення права за
іпотечним договором. Згідно предмету
вказаного договору первісний
іпотекодержатель (відповідач 4)
відступив новому іпотекодержателю (
ОСОБА_5 ) частину прав за іпотечним
договором 20.840.06.21.1. За вказаним
договором первісний іпотекодержатель
відступає новому іпотекодержателю
право вимоги на квартири НОМЕР_1;
НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1, які (як
зазначено у тексті договору про
відступлення права за іпотечним
договором) є предметом іпотеки за
іпотечним договором 20.840.06.21.1. від
25.09.2006р.

В задоволенні клопотання про залучення
у якості відповідача ОСОБА_5 судом було
відмовлено оскільки позивач
заперечував проти залучення його у
якості відповідача.

Господарський суд вважає, що
відповідачем у справі за позовом про
визнання Договору іпотеки № 20.840.06.21.1
від 25 вересня 2006 року, укладеного між
Закритим акціонерним товариством
«Агробанк» () та ОСОБА_4
недійсним з моменту укладення повинен
бути ОСОБА_5.

Отже позивачем дана позовна заява не
подана до належного відповідача -
ОСОБА_5.

Наявність неналежного відповідача,
тобто подання позову до неналежного
відповідача, є єдиною підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
про визнання Договору іпотеки №
20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006 року,
укладеного між Закритим акціонерним
товариством «Агробанк» () та ОСОБА_4 недійсним з моменту
укладення та виключення з державного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Клопотання щодо продовження строку
розгляду справи, відкладення розгляду
справи, залучення у якості відповідача
ОСОБА_5, припинення провадження у
справі, витребування доказів
задоволенню не підлягає в зв'язку з
відсутністю підстав. При розгляді
вказаних клопотань взято до уваги, що
справа слухається у господарському
суді Дніпропетровської області з
18.11.2013р., сторони протягом часу розгляду
справи мали можливість без перешкод
заявляти будь - які клопотання,
надавати докази до справи. Взято до
уваги, що позивач заперечував проти
залучення у якості відповідача - 4
ОСОБА_5, а лише позивач має право
визначати, за рахунок кого він бажає
отримати задоволення щодо розгляду
його позовних вимог.

Згідно вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 44, 49, 82 - 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Суддя Г.В. Манько

Повне рішення складено 18.04.2014р.