ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 922/2996/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
Падалко О.О. не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі"на постановуХарківського
апеляційного господарського суду від 11
лютого 2014 рокута касаційну
скаргуфізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на рішення та
постановугосподарського суду
Харківської області від 05 грудня 2013
року Харківського апеляційного
господарського суду від 11 лютого 2014
рокуу справі№ 922/2996/13за
позовомкомунального підприємства
"Харківські теплові мережі"дофізичної
особи-підприємця ОСОБА_4простягнення 37
241,90 грн ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач звернувся в суд
з позовом про стягнення з відповідача 37
241, 90 грн. вартості за спожиту теплову
енергію без достатніх правових
підстав.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.12.2013
(головуючий - Аріт К.В., судді - Доленчук
Д.О., Макаренко О.В.) позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на користь комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі" 37 241, 90 грн заборгованості за
спожиту теплову енергію та судові
витрати.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014
(головуючий - Черленяк М.І., судді - Ільїн
О.В., Камишева Л.М.) рішення
господарського суду в частині
задоволення позову про стягнення
вартості спожитої теплової енергії у
розмірі 9 391, 44 грн. за період з грудня 2006
року до квітня 2008 року скасовано та в
цій частині прийнято нове рішення, яким
в позові у цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без
змін.

Стягнуто з сторін судові витрати.

В касаційній скарзі позивач -
комунальне підприємство "Харківські
теплові мережі", посилаючись на
порушення норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог в розмірі 9 391,44 грн та в частині
стягнення з КП "Харківські теплові
мережі" на користь ФОП ОСОБА_4 215, 07 грн.
судового збору, залишивши в силі
рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.2013.

В касаційній скарзі відповідач -
фізична особа-підприємець ОСОБА_4
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить змінити
рішення господарського суду
Харківської області від 05.12.2013,
відмовивши в позові та скасувати
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 в
частині стягнення 27 850, 46 грн.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційні скарги задоволенню не
підлягають з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено господарськими судами, у
період з 2006 року до 2013 року комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" здійснювалось постачання
теплової енергії до житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_2, в якому
знаходяться нежитлові приміщення
відповідача (загальною площею 111,6 м.
кв.), на підставі розпоряджень
Харківського міського голови "Про
початок та кінець опалювального
сезону" 2006-2007 років, 2007-2008 років, 2008-2009
років, 2009-2010 років, 2010-2011 років, 2011-2012
років та 2012-2013 років.

Актами обстеження системи
теплоспоживання об'єкту № ОКТ/509 від
16.04.2008 та № ОКП/530 від 03.06.2008 встановлено,
що у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, яке
належить відповідачу на праві
власності, теплова енергія
використовується без укладання
відповідного договору з
енергопостачальною організацією.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач неодноразово звертався до
відповідача з листами № 36/ТД-7244 та №
36/ТД-4558, яким просив відповідача
укласти договір № 3880 купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді на
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та
направляв відповідачу примірники
договору (т. 1 а.с. 62, 63), однак ФОП ОСОБА_4
відповіді на лист № 36/ТД-7244 не надала,
заборгованості не відшкодувала та
теплову енергію не припинила
використовувати, а у відповідь на лист
№ 36/ТД-4558 від 13.10.2009 зазначила що
договір, запропонований позивачем до
підписання є відмінним від типового
договору. Також вказувала, що
договірних правовідносин між нею та
позивачем не існує, а тому нарахування
оплати за послуги, які ФОП ОСОБА_4 не
отримувала є безпідставним (т. 1, а.с.
65-67).

Актом обстеження системи
теплоспоживання об'єкту № 175/8530 від
05.11.2012 встановлено, що система опалення
приміщення, що належить відповідачу, є
єдиною з системою опалення житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2.

22.06.2012 позивач надсилав відповідачу
вимогу № 998, в якій зазначав, що ФОП
ОСОБА_4, не укладаючи договір на
постачання теплової енергії,
безпідставно споживала її у період з
жовтня 2011 р. до квітня 2012 р. Вартість
безпідставно спожитої теплової
енергії за цей період складає 14 467,47 грн,
яку позивач просив сплатити у 7-ми
денний строк з моменту отримання даної
вимоги.

19.03.2013 КП "Харківські теплові мережі"
зверталося до ФОП ОСОБА_4 з
листом-вимогою № 268/юр, в якому просило
її у семиденний строк сплатити
вартість безпідставно спожитої
теплової енергії в сумі 9 391,44 грн, що
утворилася за період з грудня 2006 року
до квітня 2008 року (т. 1, а.с. 22), а 27.05.2013 - з
вимогою № 802/17 про сплату 13 382,99 грн
вартості безпідставно спожитої
теплової енергії за період з жовтня 2012
року до квітня 2013 року (т. 1, а.с. 27).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд виходив з того, що
оскільки рішенням Господарського суду
Харківської області від 09.04.2012, яке
набрало законної сили - 06.11.2012 у справі
№ 5023/775/12, з відповідача на користь
позивача було стягнуто 25 505,20 грн
вартості безпідставно спожитої
теплової енергії за період з грудня 2006
року до квітня 2011 року, а вимога про
стягнення 9 391,44 грн. не була позивачем
заявлена за вказаний період, то
місцевий суд керуючись ст. 35 ГПК
України прийшов до висновку, що позивач
не позбавлений права на стягнення
вказаної суми у цій справі. Водночас
господарський суд відмовив
відповідачу у застосуванні позовної
давності щодо стягнення 9 391,44 грн.
вартості безпідставно спожитої
відповідачем теплової енергії за
період з грудня 2006 року до квітня 2011
року на тій підставі, що вона не
пропущена, оскільки була перервана з
моменту подання позову - 16.02.2012. Отже,
місцевий суд керуючись ст. ст. 1212 ЦК
України, 1213 ЦК України прийшов до
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача 37 241, 90 грн.
вартості безпідставно спожитої
відповідачем теплової енергії

Проте, повністю погодитись з такими
висновками місцевого господарського
суду неможливо, оскільки вони
суперечать вимогам закону.

За змістом ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск
енергії без оформлення договору не
допускається.

Пунктом 4 "Правил користування тепловою
енергією" передбачено, що користування
тепловою енергією допускається лише на
підставі договору купівлі-продажу
теплової енергії між споживачем і
теплопостачальною організацією.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої, правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення
цієї глави застосовуються, зокрема, до
вимог про відшкодування шкоди особою,
яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

У разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість (ч. 2 ст.
1213 ЦК України).

Отже, враховуючи те, що відповідач за
відсутності укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії, самовільно спожиту енергію не
оплатив, внаслідок чого у нього
утворилася заборгованість, то місцевий
господарський суд, з яким в цій частині
погодився і апеляційний суд, на
підставі статей 1212 та 1213 ЦК України
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивач 27 850,46 грн.
заборгованості.

Однак, неправильним є висновок
місцевого господарського суду про
відсутність підстав для застосування
позовної давності щодо стягнення 9 391,44
грн, оскільки, як вбачається із
матеріалів справи, позивач довідався
про порушення свого права в квітні 2008
року в результаті проведення
обстеження системи теплоспоживання
нежитлового приміщення першого
поверху, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, власником якого є ФОП ОСОБА_4,
що підтверджується актом № ОКТ/509 від
16.04.2008, а тому в силу ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності розпочався в
квітні 2008 року і закінчився в квітні 2011
року, проте позивач звернувся до суду з
вимогою про захист своїх прав та
інтересів лише в липні 2013 року, тобто з
пропуском позовної давності.

Враховуючи зазначене, апеляційний
господарський суд правомірно відмовив
у задоволенні позову у частині
стягнення 9 391,44 грн у зв'язку із
пропуском позивачем позовної давності
та правомірно скасував рішення
місцевого господарського суду в цій
частині.

Посилання скаржників в обґрунтування
касаційних скарг матеріалами справи не
підтверджуються, спростовуються
висновками суду та не доведені
відповідно до вимог ст. 33 ГПК України.

Отже, підстав для скасування постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.02.2014 та зміни
рішення місцевого господарського суду
не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

касаційні скарги комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 залишити без задоволення, а
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 11 лютого 2014
року у справі за № 922/2996/13 - без змін.

Головуючий, суддя М. ОстапенкоСуддя
П. ГончарукСуддя Л.Стратієнко