КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2014 р. Справа№ 910/13652/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання
Гаркуші В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги приватного акціонерного
товариства «Міжнародний медіа центр -
СТБ»

на рішення господарського суду міста
Києва

від 29.01.2014 року

у справі №910/13652/13 (головуючий суддя -
Пригунова А.Б., судді - Чебикіна С.О.,
Блажівська О.Є.)

за позовом приватного акціонерного
товариства «Міжнародний медіа центр -
СТБ», м. Київ,

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична компанія
«Скім-Тревел», м. Київ,

про стягнення 212 401,29 грн.

за участю представників:

від позивача: Наконечна Л.В. -
представник (довіреність №31/12/13 НА від
31.12.2013 року); Шевченко Т.М. - представник
(довіреність №31/12/13 ШЕ від 31.12.2013 року);

від відповідача: Студзінський М.А. -
представник (ордер серія КВ №000564);

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» (надалі
- ПАТ «Міжнародний Медіа Центр - СТБ»,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична компанія
«Скім Тревел» (надалі - ТОВ «Туристична
компанія «Скім Тревел», відповідач) про
стягнення в порядку статті 1212 ЦК
України вартості не наданих, проте
оплачених згідно рахунку-фактури № 0001
від 18.11.2011 року, туристичних послуг в
сумі 190 200,00 грн., а також 22 201,29 грн.
процентів за користування грошовими
коштами.

05.11.2013 року ПАТ «Міжнародний Медіа
Центр - СТБ» подало суду заяву про зміну
предмету позову, в якій просить
розірвати договір між ТОВ «Туристична
компанія «Скім Тревел» та ПАТ
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» з
підстав істотного порушення
відповідачем умов договору та стягнути
з останнього безпідставно набуте
майно, а саме, грошові кошти в розмірі 190
200,00 грн. та проценти за користування
таким майном у розмірі 22 201,29 грн.

У задоволенні даної заяви судом першої
інстанції ПАТ «Міжнародний Медіа Центр
- СТБ» було відмовлено через
невідповідність такої положенням
статті 22 ГПК України.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 29.01.2013 року у задоволенні
позову ПАТ «Міжнародний Медіа Центр -
СТБ» було відмовлено повністю.

Приватне акціонерне товариство
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» з
прийнятим рішенням не погодилось та
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення місцевим судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків, викладених
у рішенні обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, просив рішення
Господарського суду міста Києва від
29.01.2013 року у справі № 910/13652/13 скасувати
та задовільнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 року
апеляційна скарга прийнята до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Мальченко А.О., судді
Жук Г.А., Агрикова О.В. та призначена до
розгляду на 31.03.2014 року.

В судовому засіданні представники
скаржника підтримали вимоги
апеляційної скарги, просили рішення
суду скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечив, вважає
їх безпідставними та необгрунтованими,
а рішення законним і мотивованим, у
зв'язку з чим просив відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

31.03.2014 року у справі № 910/13652/13 колегією
суддів було проголошено вступну та
резолютивну частини постанови
Київського апеляційного
господарського суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
скаржника та позивача, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
має бути залишеним без змін, виходячи з
наступного.

Місцевим господарським судом
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 18.11.2011 року між ТОВ
«Туристична компанія «Скім Тревел» та
ПАТ «Міжнародний Медіа Центр - СТБ» у
спрощений спосіб було укладено
господарський договір, на виконання
якого відповідач виставив ПАТ
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» для
оплати рахунок-фактуру №0001 на суму 190
200,00 грн. без ПДВ за організацію
проживання 30-ти працівників позивача в
Іспанії на віллі «Cosa Bona» у м. Сіджес з
03.12.2011 року по 17.12.2011 року (а.с.9).

Вказаний рахунок ПАТ «Міжнародний
Медіа Центр - СТБ» оплатило 21.11.2011 року у
повному обсязі, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 6779, яке містить
відомості про призначення платежу -
«оплата за проживання 03.12.2011-17.12.2011
згідно рах. №0001 від 18.11.2011» (а.с.10).

Як зазначає позивач, подання даного
позову було зумовлене невиконанням зі
сторони відповідача договірних
зобов'язань по наданню послуг, вказаних
у рахунку-фактурі №0001 від 18.11.2011 року,
внаслідок чого розміщення
співробітників ПАТ «Міжнародний Медіа
Центр - СТБ» відбулося в готелі ННС
CоVADONGA у м.Барселона, місця в якому були
заброньовані позивачем через ТОВ
«АРТ-ТУР» на той же період часу для
проживання 24 осіб (частини працівників
позивача), що завдало незручностей у
роботі усій знімальній групі
телевізійної програми «Холостяк».

Оскільки у визначені строки,
обумовлені договором послуги
відповідачем надані не були, вказане
свідчить про безпідставне набуття та
користування останнім грошовими
коштами, а тому має повернути їх
позивачеві з підстав та в порядку,
передбачених статтею 1212 ЦК України та
сплатити проценти за користування
чужими грошовими коштами на підставі
статті 1214 ЦК України в сумі 22 201,29 грн. за
період з 22.11.2011 року по 07.06.2013 року.

З метою досудового врегулювання спору
ПАТ «Міжнародний Медіа Центр - СТБ»
звернулось до ТОВ «Туристична компанія
«Скім Тревел» з претензією від 29.02.2012
року за вих. № 411/12/1, в якій
запропонувало туроператору повернути
сплачені за рахунком-фактурою №0001 від
18.11.2011 року грошові кошти в сумі 190 200,00
грн. через втрату інтересу до
зобов'язання, яке відповідачем жодним
чином не було виконано (а.с.16,17).

Як повідомив суду представник
позивача, відповіді на претензію
відповідач йому не надав, натомість,
направив для підписання акт
приймання-передачі наданих послуг №
ОУ-0000003 від 19.12.2011 року на суму 190 200,00 грн.
зі списком прізвищ групи проекту
«Холостяк» (другий сезон), який
позивачем підписаний не був з підстав
ненадання послуг.

За приписами ч.1, п.1 ч.2 статті 11 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 цього ж Кодексу
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Частиною 1 статті 202 та частиною 1 статті
5 ЦК України унормовано, що правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. При цьому, правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі,
за вибором сторін, якщо інше не
встановлено законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 181 ГК
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами, тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Визначаючи правову природу відносин,
що склалися між сторонами, суд першої
інстанції вірно вказав, що останніми у
спрощений спосіб був укладений
правочин, який має ознаки договору
надання послуг, за умовами якого, у
відповідності до частини 1 статті 901
Цивільного кодексу України, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

При цьому, законодавець передбачив, що
виконавець має надавати послуги
особисто, а у разі покладення ним
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, виконавець залишається
відповідальним перед замовником за
порушення договору у повному обсязі
(стаття 902 ЦК України), в свою чергу, на
замовника - покладає обов'язок по
оплаті наданої йому послуги у розмірі,
строки та порядку, встановлені
договором (стаття 903 ЦК України).

У відповідності до статей 626, 629
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
Договір вважається укладеним, якщо
сторони досягли згоди щодо усіх умов
договору та є обов'язковим до
виконання.

За приписами статей 509, 526 ЦК України,
статей 173, 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання
(частина 1 статті 614 ЦК України).

Заперечуючи проти задоволення позову,
представник відповідача пояснив суду,
що ТОВ «Туристична компанія
«Скім-Тревел» являється туристичним
агентом, який, як суб'єкт
підприємницької діяльності, здійснює
посередницьку діяльність з реалізації
туристичного продукту туроператорів
та туристичних послуг інших суб'єктів
туристичної діяльності. Отримавши
21.11.2011 року від позивача згідно
виставленого рахунку 190 200,00 грн.,
частину грошових коштів в сумі 169 642,00
грн. відповідачем було перераховано
21.11.2011 року ТОВ «ИСПАТУР» згідно
виставленого останнім рахунку-фактури
№СФ-01451 від 17.11.2011 року на оплату
проживання на віллі «Cosa Bona»,
розташованій у м. Сіджес, Іспанія, що
підтверджується банківською випискою
по особовому рахунку ТОВ «Туристична
компанія «Скім Тревел» (а.с.95, 95).

При цьому, представник наголосив, що ні
03.12.2011 року, в день заселення
працівників позивача на віллу в м.
Сіджес, ні після спливу строку
проживання в ній (17.12.2011 року) позивач
претензій з приводу ненадання чи
неякісного надання послуг з
організації проживання співробітників
позивача на віллі «Cosa Bona» не пред'являв,
що в розумінні статей 33, 34 ГПК України
свідчить про те, що замовлені та
оплачені позивачем послуги були надані
відповідачем у повному обсязі та
прийняті позивачем без будь-яких
зауважень.

Хоча за приписами частини 2 статті 614 ЦК
України відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання, судова колегія
погоджується з доводами відповідача,
що позивач, стверджуючи про вимушене
поселення своїх працівників у готелі
ННС CоVADONGA у м.Барселона у період з 03.12.2011
року по 17.12.2011 року, не представив суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження даної обставини.

Як пояснювали суду представники
скаржника, позивач негайно і протягом
доби 03.12.2011 року звертався до
відповідача по телефону з вимогою
позитивного вирішення ситуації, що
виникла, однак на підтвердження цьому
допустимих та належних доказів, якими є
роздруківки операторів мобільного
зв'язку щодо здійснених абонентом
телефонних дзвінків, чи то направлення
листів, претензій, повідомлень з
приводу ненадання послуг на електронну
пошту відповідача протягом дії
договору та після повернення
знімальної групи з Іспанії, замовник не
надав.

Згідно статті 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права та
обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення. Закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

З огляду на укладення договору у
спрощений спосіб, яким сторони чітко
визначили у рахунку-фактурі від 18.11.2011
року період, протягом якого послуги з
організації поселення працівників
позивача мали бути надані, судова
колегія погоджується з твердженням
скаржника стосовно закінчення строку
дії договору 17.12.2011 року, однак,
встановлені обставини жодним чином не
свідчать про наявність підстав для
застосування до правовідносин, що
склалися між сторонами у справі
положень статті 1212 ЦК України,
відповідно наведені доводи
апеляційної скарги обґрунтованості
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Так, відповідно до статті 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових
підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі
договір про надання туристичних послуг
було укладено у спрощений спосіб, а
кошти ТОВ «Туристична компанія
«Скім-Тревел» отримано як оплату
виконаних за договором робіт, такі
кошти є набутими останнім за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані відповідно до
положень статті 1212 ЦК України як
безпідставне збагачення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про невірне застосування норм
матеріального права та
необґрунтованість висновку суду про
відсутність підстав для застосування
положень статті 1212 ЦК України є
безпідставним з огляду на
вищенаведене.

Судова колегія находить вірним позицію
суду першої інстанції, який,
розглянувши позовні вимоги у первісній
редакції позовної заяви про стягнення
коштів на підставі статті 1212 ЦК
України, обґрунтовано не прийняв до
розгляду заяву позивача від 05.11.2013 року
про зміну предмету позову.

Як зазначено в пункті 3.11 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
статтею 22 ГПК України не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про «доповнення» або
«уточнення» позовних вимог, або
заявлення «додаткових» позовних вимог
і т.п. Тому, в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також раніше
поданої позовної заяви та конкретних
обставин справи, повинен розцінювати
її як: подання іншого (ще одного) позову,
чи збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи об'єднання позовних
вимог, чи зміну предмета або підстав
позову.

Згідно п.3.12 вищевказаної постанови
право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви. Під
предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Зі змісту заяви від 05.11.2013 року слідує,
що в ній позивачем порушувалось
питання щодо зміни предмету позовних
вимог, оскільки заявлено про
розірвання укладеного з відповідачем у
спрощений спосіб договору про надання
послуг від 18.11.2011 року, що в дійсності є
додатковою вимогою.

За приписами частини 2 статті 22 ГПК
України до початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала Господарського суду міста Києва
про порушення провадження у даній
справі була винесена 18.07.2013 року, а
справу призначено до розгляду по суті
на 06.08.2013 року.

Хоча під час розгляду справи №910/13652/13
склад суду змінювався, однак розгляд
справи по суті був розпочатий 06.08.2013
року, що підтверджується протоколом
судового засідання, у зв'язку з чим
заява позивача від 05.11.2013 року про зміну
предмету позову вважається такою, що
подана після початку розгляду
господарським судом справи по суті.

Проте, апеляційний господарський суд
не погоджується з висновком місцевого
суду про відсутність підстав для
розгляду вимоги позивача про стягнення
з ТОВ «Туристична компанія «Скім
Тревел» процентів за користування
безпідставно набутим майном у розмірі
22 201,29 грн., вказуючи, що в зв'язку зі
зміною предмету позову ПАТ
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» було
одночасно змінено і підстави, яким
останній обгрунтовував заявлені
вимоги, що суперечить положенням
статті 22 ГПК України.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів, користуючись правами, наданими
статтею 101 ГПК України суду апеляційної
інстанції, переглядаючи справу
повторно, з урахуванням вимоги,
заявленої у первісній позовній заяві
щодо стягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами
в сумі 22 201,29 грн., з посиланням на статтю
1214 ЦК України, дійшла висновку, що така
вимога є похідною від вимоги про
повернення безпідставно набутих
коштів, відтак підстави для
задоволення даної вимоги відсутні, а
тому дана вимога задоволенню не
підлягає.

Згідно зі статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що доводи
апеляційної скарги обґрунтованих
висновків суду, викладених у рішенні
Господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року у справі №910/13652/13 не
спростовують, у зв'язку з чим
оскаржуване рішення має бути залишеним
без змін, а апеляційна скарга
приватного акціонерного товариства
«Міжнародний Медіа Центр - СТБ» без
задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Міжнародний
Медіа Центр - СТБ» на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.01.2014 року у справі №910/13652/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 29.01.2014 року у справі
№910/13652/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13652/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
А.О. Мальченко

Судді
О.В. Агрикова

Г.А. Жук