РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
Справа № 906/1733/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Мельник О.В.

суддя
Розізнана І.В. ,

суддя
Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання
Яремі Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Гусар" на
рішення господарського суду
Житомирської області від 05.02.2014 р. у
справі № 906/1733/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Гусар"

до виконавчого комітету Житомирської
міської ради

про скасування рішення № 115 від 20.03.2013р.

за участю представників сторін:

позивача - Шульської О.М.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гусар" звернулось до
господарського суду з позовом до
виконавчого комітету Житомирської
міської ради про скасування рішення
виконавчого комітету Житомирської
міської ради №115 від 20.03.2013 року.

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 05.02.2014 року
(суддя Кравець С.Г. ) у задоволенні
позовних вимог відмовлено повністю.

Своє рішення суд першої інстанції
обґрунтував тим, що рішення № 115
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 20.03.2013 року, яким було
відмовлено ТОВ "Гусар" в укладанні
договору оренди нежитлових приміщень
площею 45,8кв.м. у місті Житомирі за
адресою: вул. Велика Бердичівська, 27-а,
прийняте правомірно, оскільки судом
встановлено, що строк попереднього
договору оренди від 01.04.2010 року
закінчився 01.03.2013 року. Крім того, суд
погодився з доводами відповідача щодо
порушення істотних умов договору
оренди позивачем внаслідок невчасного
внесення орендної плати.

Позивач з прийнятим рішенням
господарського суду не погодився та
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати та прийняти нову
постанову, якою

Апеляційна скарга обґрунтована
невідповідністю висновків, викладених
у рішенні місцевого суду обставинам
справи, що призвело до прийняття
незаконного рішення. Апелянт зокрема
вказує, що в порушення ст. 33 ГПК України
відповідачем не надано суду будь-яких
доказів про одержання позивачем листа
КП "Агентство з управління майном"
Житомирської міської ради №436 від
28.03.2013 року в термін до 01.04.2013 року, а
також доказів одержання позивачем в
зазначений термін спірного рішення
виконавчого комітету. Крім того,
зауважує, що про продовження виконання
умов договору оренди нерухомого майна
орендодавцем та орендарем на підставі
їх вільного волевиявлення свідчить
розрахунок по орендній платі ТОВ
"Гусар", згідно з яким заборгованість
відсутня.

Відповідач своїм правом надати відзив
на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення місцевим
господарським судом, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 25.03.2010
року №228, 01.04.2010 року між комунальним
підприємством "Агентство з управління
майном" (орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Гусар"
(орендар) укладено договір оренди
нерухомого майна №1042, згідно з умовами
якого орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежилі приміщення під перукарню у
місті Житомирі по вул. В.Бердичівській,
27-а, що знаходиться на балансі КВЖРЕП
№3, загальною площею 45,8кв.м. з орендною
платою у розмірі 93,97грн. за 1 кв.м без ПДВ
за базовий місяць розрахунку (п.1.1.
договору).

За актом прийому-передачі приміщення
від 01.04.2010 року у відповідності до п. 2.1.
договору КВЖРЕП №3 (балансоутримувач)
передав, а відповідач прийняв в
строкове платне користування нежилі
приміщення під перукарню.

Сторонами було узгоджено строк дії
договору з 01.04.2010 року по 01.03.2013 року (п.
8.1).

Пунктом 8.6. договору сторони погодили,
що дія даного договору припиняється,
зокрема, внаслідок закінчення строку,
на який він був укладений.

Умовами п. 8.4 договору визначено, що
заявка орендаря на продовження
договору повинна бути надана
орендодавцю за два місяці до
закінчення строку договору.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 28.01.2013 року ТОВ "Гусар"
звернулося до КП "Агентство з
управління майном" Житомирської
міської ради із заявою про продовження
договору оренди нерухомого майна для
використання під перукарню на строк 2
роки 11 місяців, за результатом розгляду
якої комісією було вирішено відмовити
в укладанні договору оренди з ТОВ
"Гусар" у зв'язку із закінченням строку,
на який його було укладено, та
порушенням істотних умов договору.

20.03.2013 року виконавчий комітет
Житомирської міської ради прийняв
рішення №115, яким відмовив ТОВ "Гусар" в
укладанні договору оренди щодо
нежитлових приміщень площею 45,8кв.м. за
адресою вул. Велика Бердичівська, 27-а, м.
Житомир у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладено, та
порушенням істотних умов договору.

28.03.2013 року КП "Агентство з управління
майном" Житомирської міської ради
листом №436 повідомило позивача про
відмову в укладанні договору оренди
щодо нежитлових приміщень у зв'язку з
закінченням строку, на який його було
укладено, та порушенням істотних умов
договору.

Оцінюючи правомірність відмови в
укладенні договору оренди, суд першої
інстанції погодився з наявністю обох
підстав прийняття оскаржуваного
рішення виконавчого комітету, а саме:
закінчення строку, на який було
укладено договір; порушенням істотних
умов договору.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком місцевого господарського
суду зробленим з урахуванням положень
ч.1 ст.762 ЦК України, п. 1 п.3 ст.18 ст.19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" та п.6.8 договору
про порушення відповідачем істотних
умов договору в частині своєчасного
проведення оплати оренди майна.
Зазначена обставина також не
заперечувалась представиком апелянта
і в суді апеляційної інстнції.

Проте, висновок відповідача про
закінчення строку укладення договору є
безпідставним, виходячи з наступного.

Конституційне право на судовий захист
передбачає як невід'ємну частину
такого захисту можливість поновлення
порушених прав і свобод громадян,
правомірність вимог яких встановлена в
належній судовій процедурі і
формалізована в судовому рішенні, і
конкретні гарантії, які дозволяли б
реалізовувати його в повному об'ємі і
забезпечувати ефективне поновлення в
правах за допомогою правосуддя, яке
відповідає вимогам справедливості, що
узгоджується також із ст. 13 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод.

Разом з тим, відповідно ст. 1 ГПК
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права та інтересу у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання; право звернутися до суду
за їх захистом відповідно до
встановлених способів захисту
цивільних прав та інтересів судом.

Під час розгляду будь - якого спору
судам необхідно встановлювати на
захист яких прав подано позов та ким і
яким чином вони порушені.

Відтак, розглядаючи спір,
господарський суд повинен встановити
об'єктивну наявність порушення чи
оспорювання цивільного права позивача
та відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним законодавством, а за
наслідками прийняття рішення про
задоволення позову повинно
відбуватися реальне поновлення чи
захист порушених прав позивача.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

За приписами частини 2 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", частини 4 статті 284
ГК України у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором.

Судом першої інстанції вірно
встановлено факт дотримання орендарем
строку звернення до орендодавця із
заявкою на продовження договору, тобто
належного виконання умов, визначених в
п. 8.4. договору.

Як вже було зазначено, 20.03.2013 року
виконавчий комітет Житомирської
міської ради прийняв рішення № 115 про
відмову ТОВ "Гусар" в укладенні
договору оренди.

Аналізуючи зміст положень ч. 2 статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", частини 4 статті
284 ГК України, волевиявлення
орендодавця про припинення договору
повинно бути виражене у відповідній
заяві, адресованій орендареві.

Визнавши встановленою зазначену
обставину, суд першої інстанції вказав,
що КП "Агентство з управління майном"
Житомирської міської ради листом №436
від 28.03.2013 року повідомило позивача про
відмову в укладанні договору оренди
щодо нежитлових приміщень площею
45,8кв.м. за адресою вул. Велика
Бердичівська, 27-а у зв'язку з
закінченням строку, на який його було
укладено, та порушенням істотних умов
договору .

Проте, ні судом першої, ні апеляційної
інстанції не було встановлено жодного
доказу в підтвердження надсилання
позивачеві такого листа та його
отримання останнім, що свідчить про
відсутність доказів дотримання
відповідачем вимог ч. 2 ст. 17 статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", частини 4 статті
284 ГК України, та що свідчить про
продовження строку дії договору
оренди.

За таких обставин, волевиявлення
відповідача на припинення договору
оренди та не продовження його на новий
строк не було реалізоване у визначеній
законом формі та не набуло правового
значення для іншої сторони за
договором оренди.

Тому колегія суддів вважає, що за
встановлених судом обставин,
оскаржуване рішення виконавчого
комітету не призвело до порушення,
оспорювання прав і охоронюваних
законом інтересів позивача (орендаря),
як цього вимагає ч. 1 ст. 1 ГПК України, що
свідчить про відсутність підстав для
задоволення позову.

Враховуючи те, що хоча й з інших
підстав, але суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову, колегія суддів
вважає за необхідне залишити таке
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Рівненський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Житомирської області від 05.02.2014 р. у
справі №906/1733/13 залишити без змін,
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Гусар" -
без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3. Справу №906/1733/13 повернути до
господарського суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мельник О.В.

Суддя
Розізнана І.В.

Суддя
Грязнов В.В.