м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2404/14 09.04.14

За позовом Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву»

до Державного підприємства
«Державний науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Державна фінансова
інспекція України

про стягнення 299 719,10 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача: Кочура А.В.-
представник за довіреністю № 6 від 15.01.14

від відповідача: Іваськевич С.В. -
представник за довіреністю № 51 від
26.03.14

від третьої особи: Троніц М.І. -
представник за довіреністю № 25-17/1 від
08.01.14;

Іванова В.Ю. -
представник за довіреністю № 25-17/434 від
08.04.14

В судовому засіданні 09.04.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» до
Державного підприємства «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
про стягнення 299 719,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 15.10.2010 сторонами був
укладений договір про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна в
належному стані та надання комунальних
послуг № 941/051/10, відповідно до умов
якого відповідач (балансоутримувач)
забезпечує обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.
Кривоноса, буд. 2-А, учбово-лабораторний
корпус № 2, 3, 4 поверхи, а також
утримання прибудинкової території.
Позивач (орендар) в свою чергу
зобов'язаний відшкодовувати витрати
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт пропорційно займаній
площі, комунальні та експлуатаційні
послуги. За результатами перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача Державною фінансовою
інспекцією України було складено акт
ревізії № 06-21/66 від 13.08.2013, відповідно до
якого встановлено, що позивачем були
зайво сплачені комунальні послуги на
суму 299 719,10 грн., в період з 01.04.2011 по
31.03.2013. З посиланням на ст. 1212 ЦК
України позивач просить суд сягнути з
відповідача 299 719,10 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/2404/14 за вказаною позовною
заявою, залучено до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача, Державну фінансову інспекцію
України та призначено розгляд справи в
судовому засіданні 26.03.2014.

У судове засідання, призначене на
26.03.2014, представники сторін з'явились,
вимоги ухвали суду виконали, надали
документи, які були долучені до
матеріалів справи.

Суд заслухав представника позивача,
який позов підтримав та надав
пояснення по суті спору.

Представник відповідача проти позову
заперечував з наступних підстав.

Так, за доводами відповідача виявлені
третьою особою нібито порушення не
впливають на умови укладеного між
сторонами договору і не можуть їх
змінювати. Відповідач також зазначає,
що розподіл витрат за послуги на
загальну площу інституту (11 230 кв.м.) як
наполягає позивач та інспекція було б
не правильним, оскільки більша частина
приміщень (близько 7 421,85 кв.м.) вільна, а
тому, витрати розподіляються саме між
користувачами приміщень, які фактично
користуються послугами. Витрати на
зазначені послуги розподіляються
пропорційно від об'єму наданих послуг
до фактичної кількості споживачів з
урахуванням зайнятої ним площі, а тому
відповідач вважає здійсненні
нарахування за комунальні послуги
такими, що відповідають умовам
договору та законодавству України.

Крім іншого, відповідач вказує, що
позивачем обґрунтовано свої вимоги
положеннями ст. 1212 ЦК України, в той час
як між сторонами існують зобов'язані
договірні відносини. З огляду на
зазначено відповідач просить суд
відмовити у позовних вимогах повністю.

Ухвалою суду від 26.03.2014 розгляд справи
відкладався до 09.04.2014.

У судове засідання, призначене на
09.04.2014, з'явилися представник сторін та
третьої особи.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав наведених у
відзиві.

Представники третьої особи у судовому
засіданні подали письмові пояснення по
суті спору, що були залучені до
матеріалів справи, позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

15 вересня 2010 року між Державною
спеціалізованою фінансовою установою
«Державний фонд сприяння молодіжному
житловому будівництву» (надалі
-орендар, позивач) та Державним
підприємством «Державний
науково-дослідний інститут
автоматизованих систем в будівництві»
(надалі - балансоутримувач, відповідач)
було укладено договір № 941/051/10 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна в
належному стані та надання комунальних
послуг (надалі договір), відповідно до
якого (п. 1.1.) балансоутримувач
забезпечує обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.. М.
Кривоноса, 2а, учбово-лабораторний
корпус № 2 3,4 поверхи, а також утримання
прибудинкової, орендар бере участь у
витратах балансоутримувача на
виконання вказаних робіт пропорційно
до займаної площі (924,2 кв.м), у у
відповідності до умов даного договору,
комунальні та експлуатаційні послуги:
опалення водопостачання і каналізація,
нормативне електроспоживання, радіо,
вивіз побутового сміття, охорона,
сигналізація, прибирання місць
загального користування тощо.

Вартість послуг та порядок розрахунків
за договором сторони передбачили
урозділі 2 договору.

Відповідно до п. 2.6. договору оплата
здійснюється згідно наданого
балансоутримувачем рахунку-фактури не
пізніше 20 числа місяця, наступного, за
місяцем в якому були надані послуги та
оформляються підписанням сторонами
актів приймання-передачі наданих
послуг.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на Акт від 13.08.2013 р. № 06-21/66
Державної фінансової інспекції
України планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державно спеціалізовано фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву» за
період з 01.07.2010 по 31.03.2013 р.р. Вказаним
актом ревізії встановлено, що в
порушення ст. 629 ЦК України у п.1.1.
договору щодо участі Фонду (позивача) у
витратах балансоутримувача
пропорційно до займаної площі
встановлена зайва оплата фондом
комунальних послуг.

Ревізією встановлено, що при
розрахунках витрат на послуги
утримання в належному стані місць
загального користування в будинку де
знаходиться приміщення Фонду
обслуговування ліфтів, а також послуг з
опалення використовувалося відношення
площі, що займає Фонд (924,2 кв.м) до
загальної площі будівель інституту (11230
кв.м.). Натомість при розрахунку витрат
за послуги електропостачання,
водопостачання та водовідведення, а
також послуг по збору та вивозу
побутового сміття використовувалось
відношення площі, що займає Фонд (924,2
кв.м) до фактично займаної площі
будівель (3 808,15 кв.м.).

Інспекцією також здійснено зустрічну
звірку в Інституті, за результатами
якої встановлено, що протягом квітня 2011
р. - березня 2013 р. Інститутом
(відповідачем) нараховано до сплати
Фонду та включено в акти надання послуг
відшкодування: за електропостачання на
суму 427 692,05 грн; за послуги з
водопостачання та водовідведення - на
суму 122 955, 6 грн; за послуги по збору і
вивозу сміття - на суму 7 190,26 грн, що
підтверджується актами надання послуг
за період з квітня 2011 по березень 2013 р.,
доданих до позовної заяви.

За розрахунками інспекції, при
розрахунку вартості вказаних послуг,
виходячи із фактично займаної площі
Фонду (924,2 кв.м.) до загальної площі
будівель балансоутримувача ( 11 230 кв.м),
вартість послуг з електропостачання за
період що підлягає зустрічній звірці
становить 145 032,55 грн; вартість послуг з
водопостачання та водовідведення - 6
315,03 грн, вартість послуг по збору та
вивозу сміття - 2 438,26 грн. У зв'язку з
чим, різниця між фактично нарахованою
вартістю та вартістю, розрахованою
відповідно до загальної площі будівель
інституту (11 230 кв.м.) послуг з
електропостачання становить 282 659,50
грн, послуг з водопостачання та
водовідведення - 12 307,60 грн, послуг по
збору та вивозу побутового сміття - 4
752,00 грн.

З огляду на зазначене, інспекцією
встановлено, що внаслідок порушення ст.
629 ЦК України, п.1.1. договору щодо участі
Фонду у витратах балансоутримувача
пропорційно до займаної площі,
позивачем було зайво оплачено
комунальні послуги на суму 299 7129,10 грн.

Позивач звертався до відповідача з
претензією № 2109/5.2.1. від 14.10.2013 р. щодо
відшкодування зайво сплачених коштів у
сумі 299 7129,10 грн.

Відповідач вказану суму
заборгованості не визнав,
заборгованість не сплатив.

Спір виник внаслідок того, що при
розрахунку вартості комунальних
послуг було допущено порушення ст. 629 ЦК
України, п.1.1. договору № 941/051/10 від
15.10.2010 р., у зв'язку з чим позивачем було
переплачено послуги у розмірі 299 7129,10
грн, які на підставі ст. 1212 Цивільного
кодексу України підлягають стягненню з
відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Загальний порядок укладення, зміни і
розірвання цивільно-правових
договорів врегульовано Главою 53
Цивільного кодексу України. Порядок
укладення, зміни і розірвання
господарських договорів встановлено
Главою 20 Господарського кодексу
України

Пунктом 7 ст. 179 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 5 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено, що ціна у
господарському договорі визначається
в порядку, встановленому цим Кодексом,
іншими законами, актами Кабінету
Міністрів України.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін, тобто є
вільною, за виключенням випадків
визначених законом, у яких ціни (тарифи,
ставки тощо) встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування.

Відповідно ч. 1 до ст. 638 Цивільного
кодексу України, договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Тобто, істотними вважаються насамперед
ті умови договору, які названі такими
за законом.

Як свідчать матеріали справи сторонами
договору у розділі 2 договору узгодили
вартість послу та порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України договір - є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як свідчать матеріали справи,
сторонами на виконання вимог договору
щомісячно складалися акти надання
послуг, які підписувалися
уповноваженими представниками сторін
та скріплювалися печатками обох
сторін. Так, у матеріалах справи наявні
завірені копії актів надання послуг
від 29.04.2011 р. на суму 42 328,36 грн; від 31.05.2011
р. на суму 36 210,016 грн; від 30.06.2011 р. на
суму 37 725,85 грн; від 29.07.2011 р. на суму 36
875,58 грн; від 31.08.2011 р. на суму 35 147,33 грн;
від 30.09.2011 р. на суму 36 940,28 грн; від
31.10.2011 р. на суму 43 012,27 грн; від 30.11.2011 р.
на суму 60 239,36 грн; від 30.12.2011 р. на суму 50
849,49 грн; від 31.01.2012 р. на суму 48 150,82 грн;
від 29.02.2012 р. на суму 74 703,09 грн; від
30.03.2012 р. на суму 44 287,67 грн; від 30.04.2012 р.
на суму 39 990,14 грн; від 31.05.2012 р. на суму 38
178,70 грн; від 27.06.2012 р. на суму 36 395,00 грн;
від 31.07.2012 р. на сум 33 862,70 грн; від 31.08.2012
р. на суму 35 748,05 грн; від 28.09.2012 р. на
суму 32 171,40 грн; від 31.10.2012 р. на суму 33
280,45 грн; від 30.11.2012 р. на суму 43 936,48 грн;
від 29.12.2012 р. на суму 43 936,48 грн; від
31.01.2013 р. на суму 57 540,70 грн; від 28.02.2013 р.
на суму 58 058,26 грн; від 29.03.2013 р. на суму 52
836,52 грн.

За доводами сторін вказані послуги
були оплачені позивачем у повному
обсязі.

Згідно з умовами ч. 2 ст. 632 Цивільного
кодексу України зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Так, в силу приписів ч. 1 ст. 188
Господарського кодексу України, ст.ст.
525, 651 Цивільного кодексу України зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного
кодексу України зміна ціни в договорі
після його виконання не допускається.

Як зазначає позивач за наслідками
проведеної Державною фінансовою
інспекцією України ревізією було
складено акт № 06-21/66 від 13.08.2013 та
встановлено, що при здійснені
розрахунку фактичних витрат за послуги
використовувався невірний розмір
площі, що призвело до понесення
позивачем збитків в розмірі 299 7129,10 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 654
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу
України сторона договору, яка вважає за
необхідне, зокрема, змінити договір,
повинна надіслати пропозицію про це
другій стороні, яка у двадцятиденний
строк після одержання такої пропозиції
повідомляє іншу сторону про результати
її розгляду.

Позивачем не надано доказів щодо
укладання сторонами будь-яких змін до
договору в частині узгодження іншого
розміру витрат за послуги з
урахуванням розрахунків зазначених
позивачем в позовній заяві.

Також слід зазначити, що відповідно до
ст. 188 Господарського кодексу України у
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

У матеріалах справи відсутні докази, на
підтвердження обставин, що позивач з
вертався з позовними вимогами про
спонукання відповідача до внесення
змін до договору в частині нового
розміру вартості послуг.

Стосовно обґрунтування позовних вимог
приписами ст. 1212 Цивільного кодексу
України суд зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що сплачені ним
кошти в розмірі 299 719,10 грн є
безпідставно набутими відповідачем,
оскільки, як свідчать матеріали справи,
вони сплачені на підставі договору,
який не визнаний в установленому
законодавством порядку недійсним.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення коштів в
розмірі 299 719,10 грн.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Державної спеціалізованої
фінансової установи «Державний фонд
сприяння молодіжному житловому
будівництву» безпідставні та
задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.04.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.