ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2014 р.
Справа № 911/914/14

За позовом Центру перепідготовки та
підвищення кваліфікації керівних
кадрів Міністерства доходів і зборів
України

до Приватного акціонерного товариства
«Оздоровчий центр «Ярина»

про стягнення 133 980грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача Сімонова І.П. (дов. № 147 від
11.04.2014р.);

від відповідача не з'явилися.

Обставини справи:

Центр перепідготовки та підвищення
кваліфікації керівних кадрів
Міністерства доходів і зборів України
(далі - позивач) звернулося з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Оздоровчий центр «Ярина» (далі -
відповідач) про стягнення 133 980грн.
заборгованості, з яких: 132 000грн. боргу
за надані послуги з проживання та 1
980грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати наданих
позивачем послуг з проживання, як
гарантом за гарантією від 29.08.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.03.2014р. порушено
провадження у справі № 911/914/14, розгляд
справи призначено на 04.04.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 11.04.2014р.

У судовому засіданні 11.04.2014р.
представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судові засідання 04.04.2014р.
та 11.04.2014р. не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами відповідно
до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутності представника відповідача.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

За період з 22.07.2013р. по 26.08.2013р. позивачем
на підставі усної домовленості
надавались послуги з проживання у
підпорядкованому йому гуртожитку за
адресою: Київська область, Обухівський
район, смт. Козин, вул. Солов'яненка, 308-А
працівникам компанії «СеленаФілм» в
кількості 47 осіб на загальну суму 132
000грн., що підтверджується витягом з
реєстраційного журналу проживаючих,
анкетами проживаючих та
реєстраційними картками (а.с. 25-76).

29.08.2013р. відповідач звернувся до
позивача з гарантійним листом від
29.08.2013р. (а.с. 13), згідно якого гарантував
останньому повну оплату готівкою за
проживання працівників компанії
«СеленаФілм» до 30.08.2013р. в сумі 132 000грн.

26.08.2013р. позивач виставив для оплати
відповідачу рахунок -фактуру № 75/02 від
26.08.2013р. (а.с. 14), який залишився
неоплаченим останнім.

11.09.2013р. позивач з метою досудового
врегулювання спору звернувся до
відповідача з претензією № 437 від
03.09.2013р. (а.с. 15), згідно якої просив
останнього у 10 денний термін з дня
отримання претензії добровільно
сплатити заборгованість у сумі 132
000грн., яка 17.09.2013р. отримана
представником відповідача - Крячок, що
підтверджується підписом останнього
на рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення (а.с.
17). Вказана претензія залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відповідач в порушення своїх
зобов'язань з оплати наданих послуг з
проживання за гарантійним листом від
29.08.2013р. суму боргу у розмірі 132 000грн.
позивачу не сплатив, що
підтверджується наявними матеріалами
справи та не спростовано відповідачем.

Предметом позову є вимоги про
стягнення 132 000грн. боргу за надані
послуги з проживання та 1 980грн. 3 %
річних.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу
України за гарантією банк, інша
фінансова установа, страхова
організація (гарант) гарантує перед
кредитором (бенефіціаром) виконання
боржником (принципалом) свого
обов'язку. Гарант відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Статтею 561 Цивільного кодексу України
гарантія діє протягом строку, на який
вона видана. Гарантія є чинною від дня
її видачі, якщо в ній не встановлено
інше. Гарантія не може бути відкликана
гарантом, якщо в ній не встановлено
інше.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого гарантією,
гарант зобов'язаний сплатити
кредиторові грошову суму відповідно до
умов гарантії (ч. 1 ст. 563 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 566 ЦК України
обов'язок гаранта перед кредитором
обмежується сплатою суми, на яку видано
гарантію. У разі порушення гарантом
свого обов'язку його відповідальність
перед кредитором не обмежується сумою,
на яку видано гарантію, якщо інше не
встановлено у гарантії.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до ст. 2 Уніфікованих
правил Міжнародної торгової палати для
гарантій по першій вимозі 1992 року
банківська гарантія по першій вимозі
означає будь-яку гарантію або платіжне
зобов'язання банку, страхової компанії
або іншої юридичної або фізичної особи
(далі - гарант), видану в письмовій формі
та яка містить зобов'язання сплатити
грошову суму у випадку надання
письмової платіжної вимоги, складеної
у відповідності з її вимогами, а також
інших документів (наприклад,
сертифікату, виданого архітектором або
інженером, судового або арбітражного
рішення), якщо таке зобов'язання видано:
1) за наказом та під відповідальність
іншої сторони (в подальшому -
принципал); або 2) за наказом або під
відповідальність банку, страхової
компанії або будь-якої іншої юридичної
або фізичної особи (далі - емітент),
діючий за наказом принципала, на
користь іншої сторони (далі -
бенефіціар).

Суд встановив, що відповідач в
порушення своїх зобов'язань з оплати
наданих послуг з проживання за
гарантійним листом від 29.08.2013р. суму
боргу у розмірі 132 000грн. позивачу не
сплатив, що підтверджується наявними
матеріалами справи та не спростовано
відповідачем.

Враховуючи те, що борг відповідача
перед позивачем на час прийняття
судового рішення не погашено, розмір
вказаного боргу відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення з відповідача 132 000грн. боргу
за надані послуги з проживання є
обґрунтованою, підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язань з оплати
наданих позивачем послуг з проживання,
як гарантом за гарантією від 29.08.2013р.,
позивачем за період з 31.08.2013р. по 20.03.2014р.
на суму боргу 132 000грн. нараховано 1
980грн. 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, арифметично
вірний розмір 3 % річних, нарахованих за
період з 31.08.2013р. по 20.03.2014р. на суму
боргу 132 000грн. складає 2 191,56грн. Відтак,
вимога про стягнення 1 980грн. 3 % річних
підлягає задоволенню повністю,
оскільки суд, при прийнятті рішення, не
може вийти за межі позовних вимог.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення 132 000грн.
боргу за надані послуги з проживання та
1 980грн. 3 % річних є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Оздоровчий центр «Ярина»
(08711, Київська обл., Обухівський район,
селище міського типу Козин, вул.
Солов'яненка, буд. 308-А;
ідентифікаційний код 31432333) на користь
Центру перепідготовки та підвищення
кваліфікації керівних кадрів
Міністерства доходів і зборів України
(03061, м. Київ, Солом'янський район, вул.
Миколи Шепелєва, буд. 3;
ідентифікаційний код 31115684) 132 000 (сто
тридцять дві тисячі гривень) 00 коп.
боргу за надані послуги з проживання, 1
980 (одну тисячу дев'ятсот вісімдесят
гривень) 00 коп. 3 % річних та 2 679 (дві
тисячі шістсот сімдесят дев'ять
гривень) 60 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 15.04.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко