ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 912/1485/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого
(доповідач), Жукової Л.В., Студенця
В.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційні скаргиДочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі"на постанову та на
рішенняДніпропетровської
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 року господарського суду
Кіровоградської області від 05.12.2013
рокуу справі господарського
судуКіровоградської областіза
позовомДочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі"простягнення 203 144,86 грн.в
засіданні взяли участь представники:

- позивача:Яковенко П.А.,- відповідача:не
з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України")
звернулось до господарського суду
Кіровоградської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі" (далі - ТОВ "Долинські об'єднані
мережі") про стягнення 117 159,48 грн. - пені,
15 360,17 грн. - інфляційних втрат та 70 290,90
грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо оплати поставленого
позивачем природного газу за договором
поставки природного газу для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання № 03/11-ТЕ від 31.12.2010 року.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 05.12.2013 року
позов задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 58 469,21
грн. - пені, 15 360,17 грн. - інфляційних
втрат, 70 171,20 грн. - 3% річних та 4 049,39 грн. -
судового збору. В решті позовних вимог
в задоволенні позову відмовлено. Також,
вказаним рішенням було визнано
недійсним пункт 9.3 договору № 03/11-ТЕ від
31.12.2010 року, укладеного між сторонами в
частині нарахування неустойки за шість
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 року рішення суду першої
інстанції залишено без змін, а
апеляційні скарги - без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
подало касаційну скаргу, в якій просить
постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 року та рішення господарського
суду Кіровоградської області від 05.12.2013
року скасувати в частині відмови у
стягненні 555,37 грн. пені та 119,70 грн. 3%
річних і прийняти нове рішення, яким ці
позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що суди попередніх
інстанцій не врахували, що перенесення
оплати на підставі ст. 254 ЦК України
порушує умови договору поставки
природного газу № 03/11-ТЕ від 31.12.2010 року,
оскільки умовами укладеного між
сторонами договору чітко визначено до
якої дати повинна бути здійснена
оплата.

В свою чергу, ТОВ "Долинські об'єднані
мережі" також подало касаційну скаргу,
відповідно до якої, просить суд
скасувати оскаржувані судові акти в
частині стягнення 58 469,21 грн. - пені, 15
360,17 грн. - інфляційних втрат, 70 171,20 грн. -
3% річних, 4 049,39 грн. - судового збору та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким зменшити стягнені суми пені, 3%
річних та інфляційних втрат на 99,9%.

Вказана касаційна скарга мотивована
тим, що суди попередніх інстанцій не
врахували, що стягнення непомірно
великих штрафних санкцій може
поставити під загрозу всю господарську
діяльність підприємства, яке є
стратегічним об'єктом, оскільки
здійснює постачання газу всьому м.
Долинськ.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 31.12.2010 року між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (постачальник) та ТОВ
"Долинські об'єднані мережі" (покупець)
був укладений договір поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання №
03/11-ТЕ (надалі - договір № 03/11-ТЕ),
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2011 році природний газ в
обсязі 3 150 тис. куб.м. з відповідним
помісячним розподілом та за погодженою
в договорі ціною. Газ, що продається за
цим договором, використовується
покупцем виключно для надання
населенню та релігійним організаціям
послуг з опалення та гарячого
водопостачання. Використання газу для
інших потреб не є предметом вказаного
договору.

Згідно з п.4.1 договору №03/11-ТЕ
передбачено поетапну оплату за
природний газ в наступному порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки; остаточний розрахунок
за фактично спожиті обсяги газу
здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Відповідно до підп. 7.3.1 п. 7.3 договору
№03/11-ТЕ, у разі порушення покупцем умов
п. 4.1 цього договору, останній
зобов'язується, крім суми
заборгованості, сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу. Крім того, згідно
з пунктом 9.3. Договору, строк позовної
давності до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 (три) роки; неустойка нараховується за
шість місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належним чином
виконав свої зобов'язання за договором
та поставив відповідачу у січні -
квітні 2011 року природний газ на
загальну суму 2 066 828,66 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач, в порушення приписів
ст.ст. 525, 526 ЦК України оплатив вартість
отриманого природного газу із
порушенням строків, обумовлених п.4.1
договору.

Предметом касаційного оскарження, є
прийняті у справі судові акти в частині
стягнення з відповідача пені, 3% річних
та інфляційних втрат.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

За переконанням колегії суддів,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що газ, який постачається
за укладеним договором,
використовується відповідачем для
потреб населення та бюджетних установ,
які несвоєчасно вносять оплату за
спожитий природний газ, також судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що збитковість
господарської діяльності відповідача
пов'язана з наявністю бюджетної
заборгованості з відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію
перед відповідачем, що унеможливлює
своєчасну оплату останнім
поставленого позивачем природного
газу.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій про
наявність підстав для зменшення пені
саме на 50% відсотків, оскільки при
прийнятті вказаного рішення судами
першої та апеляційної інстанцій було
взято до уваги інтереси як позивача,
так і відповідача, тобто питання щодо
зменшення розміру пені прийнято із
дотриманням балансу інтересів сторін у
даній справи.

Щодо посилань ТОВ "Долинські об'єднані
мережі" на необхідність зменшення 3%
річних та інфляційних втрат, суд
касаційної інстанцій відзначає, що
нормами чинного законодавства не
передбачено можливості зменшення 3%
річних та інфляційних втрат, оскільки
нарахування та сплата інфляційних
втрат та 3% річних від простроченої суми
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті та який
полягає у отриманні від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Твердження ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з
приводу того, що положення ст. 254 ЦК
України, якими керувалися суди при
прийнятті оскаржуваних судових актів,
не розповсюджують свою дію на умови
укладеного договору, колегія суддів
вважає їх необґрунтованими з огляду на
наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 252 ЦК
України, строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або
годинами.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК
України).

Частиною 5 ст. 254 ЦК України передбачено,
що якщо останній день строку припадає
на вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Судом попередніх інстанцій вірно
встановлено, що умовами спірного
договору строк виконання зобов'язання
визначається днями, тому позивач при
здійснені розрахунку мав керуватися
вище вказаними вимогами.

Також, суд касаційної інстанцій
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, з приводу
здійснених судом перерахунків пені, 3%
річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З урахуванням встановлених обставин
справи та вищезазначених норм, колегія
суддів, вважає висновки судів
попередніх інстанцій вірними, а
здійснений перерахунок пені, 3% та
інфляційних втрат законним та
обґрунтованим.

Доводи касаційних скарг висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та повторюють доводи
апеляційних скарг, які були предметом
ретельного дослідження в суді
апеляційної інстанції і їм дана
належна правова оцінка.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 ГПК
України касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу без задоволення.

Касаційні скарги залишаються без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого або постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
дана належна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення підлягають залишенню без змін,
а касаційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Долинські об'єднані
мережі" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровської
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 року та рішення господарського
суду Кіровоградської області від 05.12.2013
року у справі №912/1485/13 залишити без
змін.

Головуючий
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець