КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р. Справа№ 910/20648/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Мальченко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Горецький О.В. - дов.
№ 102-4 від 02.12.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на рішення
Господарського суду міста Києва від
22.01.2014р. (повний текст підписано
27.01.2014р.)

у справі № 910/20648/13 (суддя Пригунова
А.Б.)

за позовом Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних
захворювань України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний

центр Союзу хіміків
України»

про стягнення 388 800, 00 грн.

В судовому засіданні 10.04.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013р. Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-технічний
центр Союз хіміків України» про
стягнення 388 800, 00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач зазначав про порушення
відповідачем умов договору № 211-ф-11 від
17.11.2011р. в частині строку надання послуг
за 3-м етапом, у зв'язку з чим просив
стягнути з відповідача штраф у розмірі
вартості договору, що становить 216 000, 00
грн., а також збитків у розмірі 172 000, 00
грн., що становить суму сплачених
позивачем коштів за договором.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 22.01.2014р. у справі №
910/20648/13 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
передано на розгляд судді Скрипці І.М.

Розпорядженням Заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2014р. для
розгляду справи № 910/20648/13 сформовано
колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Скрипка І.М., судді -
Зеленін В.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.02.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 13.03.2014р.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник відповідача заперечував
проти доводів позивача, викладених в
апеляційній скарзі, просив її
відхилити, а оскаржуване рішення
залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 13.03.2014р. у відповідності до
ст. 77 ГПК України по справі оголошено
перерву до 10.04.2014р.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
10.04.2014р. заперечував проти доводів
позивача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін
з підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове
засідання апеляційної інстанції
10.04.2014р., будучи належним чином
повідомленим про дачу, час та місце
розгляду справи, не з'явився, причини
неявки суду не повідомив, у зв'язку з
чим колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у його відсутність
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст.101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
17.11.2011р. між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (позивач, замовник
за договором) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Науково-технічний центр Союзу хіміків
України» (відповідач, виконавець за
договором) було укладено договір
№ 211-Ф-11 про надання послуг державного
управління загального характеру (75.11.1),
відповідно до п. 1.1. якого виконавець
зобов'язується протягом строку дії
договору надати замовнику послуги
Державного управління загального
характеру (75.11.1) (Розроблення та
перегляд нормативно-правових актів з
охорони праці (НПАОП) згідно з планами,
затвердженими уповноваженими
центральними органами виконавчої
влади з охорони праці (п. 1.1.1.)) «Правила
охорони праці на підприємствах з
виробництва шин та гумових виробів»
(надалі - послуги), а замовник - прийняти
і оплатити такі послуги.

Згідно п. 1.2. договору найменування
послуг, кількість, обсяг, ціна, строки
надання тощо, визначені Технічними
вимогами (додаток № 1), Календарним
планом (додаток № 2), Калькуляцією
кошторисної вартості (додаток № 3), які
є невід'ємними частинами цього
договору.

Пунктом 3 договору сторони погодили, що
ціна цього договору встановлюється в
національній валюті України, та
становить 216 000, 00 грн., в тому числі ПДВ 36
000, 00 грн., 2011 рік - 86 400, 00 грн., в тому
числі ПДВ - 14 400, 00 грн., 2012 рік - 129 600, 00
грн., в тому числі ПДВ - 21 600, 00 грн.
Розрахунок вартості послуг надається
виконавцем в Калькуляції кошторисної
вартості (додаток № 3), що є невід'ємною
частиною цього договору.

Розрахунки проводяться поетапно
шляхом оплати замовником вартості
етапу наданих послуг протягом 15
банківських днів після підписання
сторонами акта приймання-передачі
наданих послуг за етапом (п. 4.1.
договору).

Згідно п. 5.1. договору строк (термін)
надання послуг зазначений у
календарному плані (Додаток №2), що є
невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. п. 5.4., 5.5. договору
приймання послуг здійснюється
поетапно, з підписанням актів
приймання-передачі послуг та
приймання-передачі документації по
кожному етапу. По закінченню надання
послуг виконавцем надається замовнику
заключний звіт з додатками: копією
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України наказу про
затвердження НПАОП, копією внесеного
до Державного реєстру
нормативно-правових актів з питань
охорони праці розробленого НПАОП,
підтвердження про оприлюднення, в т.ч.
розміщення НПАОП в мережі Інтернет,
виписка з протоколу засідання вченої
(науково-технічної) ради щодо
відповідності звітних матеріалів
технічним вимогам на послуги тощо.

Цей договір, згідно п. 10.1., набуває
чинності з дати його підписання та діє
до 15.12.2012р.

В подальшому між сторонами було
укладено додаткову угоду № 1 від
15.12.2012р. до договору, відповідно до якої
сторони продовжили строк його дії до
31.12.2012р.

29.12.2012р. між сторонами було підписано
додаткову угоду № 2 до договору,
відповідно до якої встановлено оплату
у 2012р. - 86 400, 00 грн. та 43 200, 00 грн. - у 2013р.;
термін дії договору встановлено до
01.10.2013р.; термін виконання 3-го етапу
виконання робіт встановлено з 31.12.2012р.
до 01.10.2013р.

Пунктом 2 додаткової угоди № 2 від
29.12.2012р. до договору сторони погодили,
що у разі ненадання послуг в повному
обсязі в межах строку дії договору,
виконавець сплачує штраф в розмірі
вартості договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору відповідачем
були передані в повному обсязі послуги
за двома етапами, що підтверджується
актами приймання-передачі послуг щодо
проведення профілактичних заходів,
передбачених програмою робіт Фонду № 1
від 19.12.2011р., № 2 від 08.06.2012р. та
відповідними актами
приймання-передачі документації на
закупівлю послуг від 19.12.2011р. та від
08.06.2012р., які підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін (належним чином завірені копії
наявні в матеріалах справи (а. с. 89-92).

З вищенаведеного вбачається, що у
позивача відсутні будь-які зауваження
щодо якості та обсягів наданих
відповідачем послуг.

Позивач зазначає, що в строки,
передбачені календарним планом (з
урахуванням додатку № 2 в редакції
додаткової угоди № 2 до договору),
відповідач послуги за 3 етапом не надав,
у зв'язку з чим позивач звернувся до
відповідача з претензією № 668-06-13 від
02.10.2013р. (а. с. 47), в якій просив сплатити
штраф у розмірі 216 000, 00 грн. за ненадання
послуг у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила наступне.

Зі змісту укладеного між сторонами
договору вбачається, що між сторонами
виникли зобов'язання, які мають ознаки
договору про надання послуг, за яким,
відповідно до ст. 901 ЦК України, одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень частини 1
статті 530 Цивільного кодексу України та
календарного плану надання робіт в
редакції додаткової угоди №2 до
договору, остаточне виконання
відповідачем робіт за 3 етапом мало
відбутися до 01.10.2013р.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну службу гірничого нагляду та
промислової безпеки України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011р. № 408/2011, Державна
служба гірничого нагляду та
промислової безпеки України
(Держгірпромнагляд України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра надзвичайних
ситуацій України. Держгірпромнагляд
України входить до системи органів
виконавчої влади та забезпечує
реалізацію державної політики з
промислової безпеки, охорони праці,
державного гірничого нагляду, охорони
надр та державного регулювання у сфері
безпечного поводження з вибуховими
матеріалами промислового призначення.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.02.2012р. відповідач звернувся до
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України листом №
889/2 (а.с.96, т.1) про розгляд та подальше
супроводження нормативно-правових
актів: правил охорони праці на
підприємствах з виробництва шин та
гумових виробів, правил охорони праці
на об'єктах з виробництва основної
неорганічної продукції та мінеральних
добрив, що відповідає третьому етапу
виконання робіт за договором № 211-ф-11
від 17.11.2011р. (з 31.12.2012р. по 01.10.2013р.).

В той же час судом встановлено, що
Указом Президента України «Про деякі
заходи з оптимізації системи
центральних органів виконавчої влади»
№ 726/2012 від 24.12.2012р. було ліквідовано МНС
України (орган центральної виконавчої
влади, який до виходу вищевказаного
Указу Президента здійснював роботу
щодо затвердження НПАОП) і ці функції
були покладені на Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України (далі - Міненерговугілля).

Відповідно до Орієнтовного плану
роботи з питань нормотворчої
діяльності на 2013р., складеного
Державною службою гірничого нагляду та
промислової безпеки України, строк
подання проекту наказу Міністерству
енергетики та вугільної промисловості
України «Про затвердження Правил
охорони праці на підприємствах з
виробництва шин та гумових виробів»
визначено ІІІ квартал 2013р.

Листом № 01/3-61/602 від 03.07.2013р. (а. с. 98, т. 1)
підготовлений ДУ ННДІІПБОП та
доопрацьований відповідачем проект
наказу Міненерговугілля був
надісланий Державною установою
«Національний науково-дослідний
інститут промислової безпеки та
охорони праці» (надалі - ДУ ННДІПБОП) до
Держгірпромнагляду.

Листом № 01/2-61/884 від 27.09.2013р. (а. с. 101, т. 1)
ДУ ННДІІПБОП направило до
Держгірпромнагляду проект наказу
Міненерговугілля «Про затвердження
Правил охорони праці на підприємствах
з виробництва шин та гумових виробів».

Державна служба гірничого нагляду та
промислової безпеки України листом №
9649/0/6.1-14/6/13 від 30.09.2013р. направила
Міністерству енергетики та вугільної
промисловості України остаточну
редакцію проекту наказу «Про
затвердження Правил охорони праці на
підприємствах з виробництва шин та
гумових виробів» для затвердження та
подальшої державної реєстрації в
Міністерстві юстиції України.

Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України від
02.12.2013р. № 890 затверджено Правила
охорони праці на підприємствах з
виробництва шин та гумових виробів та
листом № 03/37-6592 від 02.12.2013р. передано
вищевказаний наказ на реєстрацію до
Міністерства юстиції України.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу
України передбачено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та не
заперечується позивачем, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Науково-технічний центр Союзу хіміків
України» зверталось до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України з листами № 2308/2
від 30.11.2012р. та № 303/2 від 12.09.2013р. про
укладення додаткових угод до договору
№ 211-ф-11 від 17.11.2011р. у зв'язку зі зміною
органу та процедури погодження
нормативно-правових актів щодо охорони
праці на підприємствах з виробництва
шин та гумових виробів.

Одночасно в листі від 30.11.2012р.
відповідач прозвітував про дострокове
надсилання в травні 2012р. до
Держгірпромнагляду України остаточних
редакцій проектв НПАОП для
оприлюднення, узгодження
організаціями, зазначеними в ТЗ, та
затвердження МНС України.

Таким чином, відповідач у визначений
договором (в редакції додаткової угоди
№ 2) строк подав до уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
нагляду за охороною праці проект НПАОП,
отже, вжив усіх можливих заходів щодо
належного виконання зобов'язань за
договором.

Посилання позивача на порушення та
несумлінне виконання відповідачем
договірних зобов'язань, невчасне
подання проекту НПАОП на узгодження, що
зумовило порушення строку договору, є
необґрунтованими, оскільки з наданих
до матеріалів справи доказів
вбачається, що затримка виконання
робіт за 3-м етапом договору була
викликана змінами у системі органів
центральної виконавчої влади, що
викликали відповідні зміни у порядку
затвердження та погодження
нормативно-правових актів
центральними органами виконавчої
влади, а саме - направлення проекту
НПАОП на погодження до Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України.

В той же час, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що затвердження
нормативно-правових актів з охорони
праці центральними органами
виконавчої влади, що є предметом
договору, безпосередньо не залежить
від відповідача.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено, а матеріалами справи
підтверджується, що відповідач зі
своєї сторони належно виконав
зобов'язання з подання до
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці проекту НПАОП.

Разом з тим, доказів того, що саме з вини
виконавця (відповідача) сталася
затримка затвердження НПАОП та його
державної реєстрації матеріали справи
не містять.

Твердження скаржника про те, процедура
узгодження проекту НПАОП та його
реєстрація в Міністерстві юстиції
України складає приблизно 135 днів, на
переконання колегії суддів,
спростовується листом Державної
служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України № 01/3-61/1048
від 27.12.2011р. відповідно до якого строк
затвердження проекту НПАОП у
відповідності з вимогами чинного
законодавства України складає від 4,8 до
7,4 місяців.

З даного листа вбачається, що він
складений на запит скаржника з
посиланням, зокрема, на Порядок подання
нормативно-правових актів на державну
реєстрацію до Міністерства юстиції
України від 12.04.200р. №34/5.

У зазначеному листі надано інформацію
щодо строків узгодження, затвердження
та реєстрації нормативно-правових
актів з охорони праці у відповідності з
вимогами чинного законодавства
України. В ньому також зазначено, що
строк затвердження та реєстрації НПАОП
може бути збільшений у зв'язку з
реорганізацією центральних органів
виконавчої влади.

Колегія суддів звертає увагу на ту
обставину, що сам апелянт робить
посилання на вказаний порядок у своїй
апеляційній скарзі.

Отже, твердження позивача про те, що
відповідачем порушені строки,
зазначені в листі Державної служби
гірничого нагляду та промислової
безпеки України № 1/3-61/1048 від 27.12.2011р. є
безпідставними.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 2
від 29.12.2012р. до договору в разі
ненадання послуг у повному обсязі в
межах строку дії договору, виконавець
сплачує штраф у розмірі вартості
договору.

Як вірно встановлено судом, на
виконання умов договору відповідачем
були передані в повному обсязі послуги
за два етапи.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
вжиття відповідачем всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання за договором, а затримка у
виконанні зобов'язання зі сторони
відповідача (3-го етапу) сталася не з
його вини, що виключає можливість
притягнення його до відповідальності у
вигляді накладення штрафу у розмірі 216
000, 00 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 03.09.2013р. у справі № 910/7747/13.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача 216 000, 00 грн. штрафу за
порушення виконання зобов'язання є
необґрунтованими, а тому такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача збитків у
розмірі 172 000, 00 грн., завданих
неналежним виконанням останнім свої
зобов'язань за спірним договором.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права має право на їх відшкодування. У
відповідності до частини 2 цієї ж
статті збитками є втрати, яких особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки; доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського
кодексу України встановлено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Загальною підставою деліктної
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавала шкоди
(цивільне правопорушення).

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, необхідна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, елементами якого є: а)
протиправна поведінка особи, б)
настання шкоди, в) причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
шкодою, г) вина завдавача шкоди.

Протиправною вважається поведінка, яка
порушує імперативні норми права або
санкціоновані законом умови договору,
внаслідок чого порушуються права іншої
особи.

Під шкодою слід розуміти втрату або
пошкодження майна потерпілого та (або)
позбавлення його особистого
нематеріального права (життя, здоров'я
тощо). У відносинах, що розглядаються,
шкода - це не тільки обов'язкова умова,
але і міра відповідальності, оскільки
за загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі (мова
йдеться про реальну шкоду та упущену
вигоду).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Тобто відсутність у
діях особи умислу або необережності
звільняє її від відповідальності, крім
випадків, коли за нормами Цивільного
кодексу України відповідальність
настає незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковою для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди.

При цьому розмір збитків (шкоди) має
довести сторона, яка їх зазнала, а
відсутність хоча б одного з
вищевказаних елементів цивільного
правопорушення звільняє заподіювача
шкоди від відповідальності.

Виходячи з цього, позивач повинен
довести, що завдані збитки настали
внаслідок протиправних дій
відповідача, безпосередній причинний
зв'язок між діями відповідача та
заподіянням шкоди та її розмір.

Аналізуючи вищенаведені положення
законодавства та обставини справи,
колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність усіх елементів складу
господарського правопорушення.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем належними та допустимими
доказами не доведено, що завдані збитки
настали внаслідок протиправних дій
відповідача, не доведено безпосередній
причинний зв'язок між діями
відповідача та заподіянням шкоди,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про безпідставність вимог
позивача про стягнення з відповідача
збитків у розмірі 172 000, 00 грн.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 20.01.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на рішення
Господарського суду міста Києва від
20.01.2014р. у справі № 910/20648/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014р. у справі №
910/20648/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20648/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
15.04.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
В.О. Зеленін

А.О. Мальченко