ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Справа № 918/1076/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Кочерової Н.О.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Дочірного підприємства
"Харківський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України

на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від 03
грудня 2013 року

у справі № 918/1076/13

господарського суду Львівської
області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КОЛОР С.І.М."

до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фенікс"

2.Дочірнього підприємства "Харківський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія" Автомобільні дороги України

про стягнення в сумі 1 645 892,99
грн.

за участю представників

позивача - Йово Мкановіч

відповідачів - 1. Фрейдун О.М.

2. Кукуруза В.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 01 жовтня 2013
року (суддя Пашкевич І.О.) у справі
№918/1076/13 в позові Товариства з
обмеженою відповідальністю "Колор
С.І.М." до Дочірнього підприємства
"Харківський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фенікс" про
стягнення в сумі 1 645 892,99 грн. відмовлено

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03 грудня 2013
року (судді Коломис В.В., Огороднік К.М.,
Тимошенко О.М.) рішення господарського
суду Рівненської області від 01 жовтня
2013 року у справі № 918/1076/13 в частині
відмови в стягненні з відповідача-1
заборгованості в розмірі 1637768,40 грн. та
відсотків річних в розмірі 5 124,59 грн.
скасовано, прийнято в цій частині нове
рішення, яким позов задоволено,
стягнуто з Дочірнього підприємства
"Харківський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "КОЛОР
С.І.М." 1637768,40 грн. основного боргу, 5124,59
грн. відсотків річних та 32 857,86 грн.
сплаченого судового збору. В решті
рішення залишено без змін. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою Дочірнє підприємство
"Харківський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія" Автомобільні
дороги України звернуся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 03 грудня 2013
року скасувати, а рішення
господарського суду господарського
суду Рівненської області від 01 жовтня
2013 року у справі №918/1076/13 залишити без
змін.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 18 квітня 2013
року у справі № 5019/887/11 було
встановлено, що в договорі субпідряду
від 24 травня 2010 року не визначено
початок та закінчення строку виконання
робіт, відсутні посилання на графік
проведення робіт, тобто вбачається
відсутність істотної умови договору
підтряду - строку виконання робіт, а
тому є підстави вважати такий договір
неукладеним.

Також, судом апеляційної інстанції у
вище зазначеній постанові зазначено,
що позивач не позбавлений права
звернутися до суду з позовом про
стягнення зазначеної заборгованості в
якості позадоговірного зобов'язання на
підставі актів та довідок про вартість
виконаних робіт.

В червні 2010 року, ТОВ "Колор С.І.М." було
виконано роботи з поточного ремонту
автомобільних доріг державного
значення Київ-Харків-Довжанськ км 395+064 -
км 516+000 та Харків-Щербаківка км 10+000 - км
38+500 у Харківській області в частині
нанесення горизонтальної дорожньої
розмітки на загальну суму 1640768,40 грн.,
звернувся до господарського суду
Рівненської області з відповідним
позовом.

Суд першої інстанції, посилаючись на
те, що в матеріалах справи відсутні
будь-які докази на підтвердження того,
що спірні роботи виконувались
позивачем саме за завданням
(замовленням) відповідача-1 ДП
"Харківський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" та на те, що позивачем
не доведено, що зазначена
заборгованість утворилась в зв'язку з
неналежним виконанням своїх
зобов'язань перед ТОВ "КОЛОР С.І.М." саме
відповідачем-1 прийшов до висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог ТОВ "КОЛОР С.І.М." до ДП
"Харківський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" та ТОВ "Фенікс" про
стягнення заборгованості в сумі 1 645 892,99
грн. (з яких 1 637 768,40 грн. заборгованість
відповідача-1 за виконані роботи, 5 124,59
грн. відсотків річних та 3 000 грн.
заборгованості відповідача-2 за
договором поруки) та, відповідно,
відмовив в їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції з доводами
суду першої інстанції не погодився з
огляду на таке.

Позивачем - ТОВ "КОЛОР С.І.М." за
домовленістю та за погодженням з ДП
"Харківський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", який виступав від
імені та діяв в інтересах філії
"П'ятихатське ДЕП" в червні 2010 року було
виконано роботи з поточного ремонту
автомобільних доріг державного
значення Київ-Харків-Довжанськ км 395+064 -
км 516+000 та Харків-Щербаківка км 10+000-км
38+500 у Харківскій області в частині
нанесення горизонтальної дорожньої
розмітки, що в свою чергу
підтверджується актами приймання
виконаних будівельних робіт (а.с.14-21).

Попередньо між позивачем та
відповідачем-1 було досягнуто
домовленість в частині вартості (ціни)
виконання робіт, про що було підписано
договірні ціни на поточний ремонт
(розмітку) автомобільної дороги
державного значення у харківській
області станом на 24 травня 2010 року:
Київ-Харків-Довжанськ км 395+064-516+000 - 1 371
919,20 грн; Харків - Щербаківка км 10+000-км
38+500 - 268 849,20 грн. (а.с.11-12).

Отже, сторони погодили, що загальна
вартість виконаних позивачем робіт
становитиме 1640768,40 грн.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Для правочинів між юридичними особами
встановлена письмова форма (ч.1 ст.208 ЦК
України).

Однак, згідно ст.218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Відповідно до ст.181 ГК України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Суд апеляційної інстанції з огляду на
викладене прийшов до вірного висновку,
що між сторонами виникли зобов'язання,
які відносяться до договорів підряду,
та регулюються положеннями глави 61
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Тобто, ТОВ "КОЛОР С.І.М." взяло на себе
зобов'язання виконати роботу, а
відповідач-1 в свою чергу
зобов'язувався оплатити виконану
роботу.

Позивач відразу після виконання своїх
зобов'язань з нанесення горизонтальної
дорожньої розмітки, направив на адресу
відповідача-1 лист від 17 серпня 2010 року
№ 444 з проханням прийняти виконі роботи
та підписати акти виконаних робіт
форми КБ-2в та КБ-3 (а.с.43).

В свою чергу, відповідач-1 (ДП
"Харківський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України") листом
від 09 вересня 2010 року № 1117 повідомив
позивача, що форми КБ-2в завізовано
замовником (Службою автомобільних
доріг у Харківській області), але не
прийняті до сплати. Коли замовник
прийме від ДП "Харківський облавтодор"
виконані роботи до сплати (разом з
вашими роботами), лише тоді він зможе
прийняти від нього форми КБ-2в та КБ-3
(а.с.44).

Зазначене в свою чергу свідчить про те,
що відповідач-1 не заперечує факт
виконання робіт, а лише пов'язує
підписання уже завізованих актів з
прийняттям їх до оплати третьою особою.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України,
передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною. Акт, підписаний однією
стороною, може бути визнаний судом
недійсним лише у разі, якщо мотиви
відмови другої сторони від підписання
акта визнані судом обґрунтованими.

Акти виконаних робіт в судовому
порядку недійсними не визнано, що не
заперечувалось сторонами під час
розгляду справи по суті.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09 листопада 2011 року у
справі № 5019/887/11 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "КОЛОР
С.І.М." до Дочірнього підприємства
"Харківський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" та товариства з
обмеженою відповідальністю "Фенікс"
про стягнення 1624360,70 грн. встановлено,
що позивачем на підтвердження
проведених ним робіт в червні 2010 р.
підписані відповідні акти приймання
виконаних будівельних робіт на суму
1640768,40 грн., надано документи про
відрядження працівників, про витрати
на пальне, акт отриманих послуг по
проживанню в готелі, податкову
накладну, акт № ОУ-0000046 від 02 червня 2010
року здачі прийняття робіт з надання
автопослуг (Рівненська обл. -
Харківська обл.), товарно-транспортну
накладну від 01 червня 2010 року про
перевезення фарби дорожньої на 477 313,70
грн. Крім того, факт виконання робіт
підтверджується актами обстеження
доріг від 10-11 серпня 2010 року Державного
дорожнього науково-дослідного
інституту Міністерства транспорту
України автодоріг Харків-Щербаківка та
Київ-Довжанський, у яких зазначено
місце, об'єм та час виконання робіт з
посиланням на виконавця - ТОВ "КОЛОР
С.І.М". Відхиляючи заявлені позовні
вимоги, відповідач-1 посилався на те, що
акти приймання-передачі за червень 2010
року не підписувались, отже, підстави
для стягнення заборгованості відсутні.
Разом з тим, судами першої та
апеляційної інстанції правильно не
прийняті до уваги вказані твердження
відповідача-1, враховуючи встановлені
ними наступні обставини.

Акти приймання виконаних будівельних
робіт за червень 2010 року відповідач-1
отримав, між тим, від їх підписання
відмовився, мотиви відмови від
підписання даних актів не є
обґрунтованими.

Тобто, факт виконання позивачем робіт у
червні 2010 року, встановлено в постанові
Вищого господарського суду України від
09 листопада 2011 року.

Аналогічні положення були викладені та
підтверджені в постанові Вищого
господарського суду України від 10
жовтня 2012 року у справі № 5019/887/11.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України,
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські справи), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Отже, факт виконання робіт з боку ТОВ
"КОЛОР С.І.М" підтверджується належними
та допустимими доказами у справі.

Прийняття відповідачем-1 від позивача
виконаних останнім робіт свідчить про
укладення договору підряду у спрощений
спосіб, і цей договір є підставою для
виникнення у його сторін
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції встановив,
що 22 травня 2013 року позивач звернувся
до відповідача-1 (ДП "Харківський
облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні
дороги України") з вимогою оплатити
борг, яка в свою чергу залишена
останнім без відповіді та задоволення
(а.с.45-47).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки, відповідач-1 свої
зобов'язання щодо оплати виконаних
підрядних робіт не виконав, в зв'язку з
чим останнім створена заборгованість в
розмірі 1640768,40 грн., суд апеляційної
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позовні вимоги ТОВ "Колор С.І.М." до
відповідач-1 про стягнення основного
боргу в сумі 1637768,40 грн. та 5124,59 грн.
відсотків річних (згідно позовних
вимог до відповідача-1) є законними,
обґрунтованими, та такими, що
підлягають до задоволення в повному
обсязі.

При цьому, в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення з відповідача-2
заборгованості в розмірі 3000,00 грн. суд
апеляційної інстанції правомірно
відмовив, оскільки договір поруки від
24.05.2010 року (на який посилається
позивач) укладений між ТОВ "КОЛОР С.І.М."
та ТОВ "Фенікс" з метою забезпечення
виконання зобов'язань по Договору
субпідряду від 24 жовтня 2010 року №18/02,
який, як встановлено постановою
Рівненського апеляційного
господарського від 18 квітня 2013 року у
справі № 5019/887/11 є неукладеним, а відтак,
у разі відсутності основного
зобов'язання відсутні підстави
забезпечення його порукою, та
відповідно відсутні правові підстави
для стягнення заборгованості в сумі
3000,00 грн. з відповідача-2.

Щодо застосування позовної давності
суд апеляційної інстанції відмови у її
застосуванні з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Слід зазначити, що позовну заяву про
стягнення заборгованості за виконані
підрядні роботи було подано позивачем -
ТОВ "КОЛОР С.І.М." до господарського суду
Рівненської області на початку 2011 року,
тобто в строки, встановлені законом.
Прийняття судом вказаної позовної
заяви до розгляду призвело до
переривання позовної давності на час
знаходження справи №5019/887/11 в
провадженні господарського суду
Рівненської області.

Враховуючи все вищевикладене суд
апеляційної інстанції дійшов вірного
висновку, що рішення господарського
суду Рівненської області в частині
відмови в стягненні з відповідача-1
заборгованості в розмірі 1 637 768,40 грн. та
відсотків річних в розмірі 5 124,59 грн.
необхідно скасувати та прийнявши в цій
частині нове рішення, яким позов
задовольнити.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції прийнята з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дочірного
підприємства "Харківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія"
Автомобільні дороги України залишити
без задоволення.

2. Постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від 03
грудня 2013 року зі справи № 918/1076/13
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н. О. Кочерова

С. С. Самусенко