ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
справа №
911/857/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Закарпатєвротранс»,
Закарпатська обл., смт. Кольчино

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс груп»,
Київська обл., м. Вишгород

про стягнення 38 178,73 гривень

за участю представників:

від позивача: Гайович А.Ю. (довіреність
№3 від 04.01.2014р.)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14.03.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Закарпатєвротранс»
(далі-ТОВ «Закарпатєвротранс»/позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс груп»
(далі-ТОВ «Алекс-Транс
груп»/відповідач) про стягнення 38 178,73
грн., з яких: 33 000,00 грн. заборгованості
за договором №16/08/2011 від 16.08.2011р., 4 207,72
грн. пені та 971,01 грн. 3% річних.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, та
відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.03.2014р. порушено
провадження у справі №911/857/14 та
призначено справу до розгляду на
01.04.2014р.

28.03.2014р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшла заява про
відкладення розгляду даної справи.
Зазначене клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.04.2014р. розгляд даної
справи було відкладено на 15.04.2014р.

В судові засідання 01.04.2014р. та 15.04.2014р.
представник відповідача не з'явився,
витребувані судом документи не надав,
про причини їх ненадання суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду даної справи був повідомлений
належним чином.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, 16.08.2011р. між ТОВ
«Закарпатєвротранс» та ТОВ
«Алекс-Транс груп» було укладено
договір перевезення вантажу №16/08/2011
(далі-договір №16/08/2011), на виконання
умов якого позивачем були надані
послуги перевезення вантажу загальною
вартістю 33 000,00 грн., що підтверджується
підписам та відбитками печаток сторін
на актах здачі-прийомки робіт (надання
послуг):

- №ОА-0003421 від 29.11.2012р. на суму 10 000,00 грн.,

- №ОА-0003487 від 24.12.2012р. на суму 5 000,00 грн.,

- №ОА-0003503 від 24.12.2012р. на суму 6 000,00 грн.,

- №ОА-0003504 від 24.12.2012р. на суму 5 000,00 грн.,

- №ОА-0003518 від 26.12.2012р. на суму 7 000,00 грн.
Копії зазначених актів містяться в
матеріалах справи.

Натомість відповідач свої зобов'язання
в частині оплати вартості наданих
послуг перевезення вантажу не виконав,
у зв'язку з чим 22.02.2013р. позивачем було
надіслано відповідачу претензію №84
про стягнення 79 036,24 грн. сукупної
заборгованості, яка охоплює вартість
наданих послуг на вищезазначеними
актами.

Посилаючись на те, що відповідач на
зазначену претензію не відповів,
вартість наданих позивачем послуг не
оплатив, позивач просить суд стягнути з
відповідача, зокрема, 33 000,00 грн.
заборгованості по оплаті вартості
наданих послуг перевезення вантажу за
актами здачі-прийомки робіт (надання
послуг) №ОА-0003421 від 29.11.2012р., №ОА-0003487
від 24.12.2012р., №ОА-0003503 від 24.12.2012р.,
№ОА-0003504 від 24.12.2012р., №ОА-0003518 від
26.12.2012р. згідно договору №16/08/2011.

На підтвердження наявності 33 000,00 грн.
заборгованості відповідача за
вказаними актами суду надано довідку
ПАТ «Комінвестбанк» №04-5/72 від 03.04.2014р.,
підписаний сторонами акт звірки
взаєморозрахунків станом на 28.03.2014р., а
також довідку №151 від 28.03.2014р.,
підписану генеральним директором і
головним бухгалтером ТОВ
«Закарпатєвротранс» та скріплену
відбитком печатки товариства.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду
ані відзиву на позовну заяву, ані
будь-яких інших доказів, що впливають
на вирішення даного спору по суті, суд у
відповідності до ст. 75 ГПК України,
здійснював розгляд даної справи за
наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив,
що заявлена позовна вимога підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Приписами статей ст. 175, 173, 307
Господарського кодексу України
встановлено, що майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Водночас, акти здачі-прийомки робіт
(надання послуг) №ОА-0003421 від 29.11.2012р.,
№ОА-0003487 від 24.12.2012р., №ОА-0003503 від
24.12.2012р., №ОА-0003504 від 24.12.2012р., №ОА-0003518
від 26.12.2012р., заборгованість за якими є
предметом даного спору, містять
посилання на договір №01/07/2010 від
01.07.2010р., як на підставу вчинення даних
правочинів, у той час, як в основу
обґрунтування позовних вимог у даній
справі покладено договір №16/08/2011р.

З огляду наведеного, суд дійшов
висновку про недоведеність посилань
позивача на надання послуг перевезення
вантажу за вказаними актами на
виконання умов договору №16/08/2011р., а
відтак відсутність підстав для
застосування його положень при
вирішенні даного спору.

Натомість, у відповідності до договору
№01/07/2010 від 01.07.2010р., укладеного між
позивачем (далі-перевізник) та
відповідачем (далі-замовник),
перевізник зобов'язався надавати
послуги по організації та виконанню
міжнародних перевезення, вантажних та
легкових автомобілів з пунктів
відправки, у об'ємах, та до пунктів
призначення, визначених замовником, а
замовник зобов'язався надати вантаж
для перевезення, забезпечити приймання
вантажу вантажоотримувачем та
оплачувати надані послуги
(далі-договір №01/07/2010).

Пунктом 6.1 договору №01/07/2010 (в редакції
додаткової угоди від 01.06.2011р.)
передбачено, що договір набирає силу з
моменту його підписання та діє до
01.07.2011р. Якщо за 30 календарних днів до
закінчення договору жодна із сторін
письмово не повідомить другу сторону
про намір розірвати договір, договір
буде вважатись продовженим та один рік
на тих же умова.

Оскільки жодною із сторін договору
№01/07/2010 до 30.06.2011р. не було письмово
заявлено про розірвання договору,
строк дії останнього, у відповідності
до п. 6.1 договору №01/07/2010, було
продовжено на наступні 2011-2012
календарні роки. При цьому доказів, що
підтверджують факт розірвання
вказаного договору суду не надано.

З огляду наведеного, суд дійшов
висновку, що послуги перевезення за
актами здачі-прийомки робіт (надання
послуг) №ОА-0003421 від 29.11.2012р., №ОА-0003487
від 24.12.2012р., №ОА-0003503 від 24.12.2012р.,
№ОА-0003504 від 24.12.2012р., №ОА-0003518 від
26.12.2012р. були надані позивачем на
виконання умов договору №01/07/2010, у
зв'язку з чим правовідносини сторін
щодо порядку проведення розрахунків за
вказаними актами регулюються
положеннями договору №01/07/2010, а не
договору №16/08/2011р., як помилково вважає
позивача.

Приписами статей 627, 629 ЦК України
унормовано, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Пунктом 4.2 договору №01/07/2010
передбачено, що плата за послуги
здійснюється замовником протягом 14-ти
календарних днів з дати отримання
замовником належним чином оформлених
документів для оплати послуг.

За таких обставин, підписання
відповідачем актів здачі-прийомки
робіт (надання послуг) №ОА-0003421 від
29.11.2012р., №ОА-0003487 від 24.12.2012р., №ОА-0003503
від 24.12.2012р., №ОА-0003504 від 24.12.2012р.,
№ОА-0003518 від 26.12.2012р. без будь-яких
зауважень щодо обсягу чи якості
наданих послуг свідчить про прийняття
останнім таких послуг та, відповідно,
породжує у відповідача обов'язок по їх
оплаті у повному обсязі.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
те, що станом на день прийняття рішення
відповідач вартість наданих позивачем
послуг не оплатив, суд дійшов висновку,
що вимога позивача про стягнення з
відповідача 33 000,00 грн. заборгованості
по оплаті вартості наданих послуг
перевезення вантажу за актами
здачі-прийомки робіт (надання послуг)
№ОА-0003421 від 29.11.2012р., №ОА-0003487 від
24.12.2012р., №ОА-0003503 від 24.12.2012р., №ОА-0003504
від 24.12.2012р., №ОА-0003518 від 26.12.2012р. згідно
договору №01/07/2010 підлягає задоволенню
як така, що доведена позивачем
належними та допустимими доказами та
не спростована у встановленому порядку
відповідачем.

Крім того, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо оплати вартості
наданих послуг, позивач просить суд
стягнути з першого 4 207,72 грн. пені та
971,01 грн. 3% річних, нарахованих з 01.03.2012р.
по 21.02.2014р. на 33 000,00 грн. сукупної
заборгованості.

Відповідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Приписами статті 625, 612 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до п. 4.2 договору
№01/07/2010 оплата за послуги здійснюється
замовником протягом 14-ти календарних
днів з дати отримання замовником
належним чином оформлених документів
для оплати послуг.

Враховуючи вищевикладені нормативні
та договірні положення, суд дійшов
висновку, що право на нарахування пені
та 3% річних за порушення відповідачем
строків оплати вартості наданих послуг
виникає у позивача на п'ятнадцятий день
з дати отримання відповідачем належним
чином оформлених документів для оплати
послуг, а не на наступний день після
отримання вимоги про сплату
заборгованості, як помилково вважає
позивач.

У відповідності до статей 33, 34 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Натомість, в порушення вимог
вищезазначених норм Закону, позивачем
не надано суду доказів, що
підтверджують дату отримання
відповідачем належним чином
оформлених документів для оплати
послуг, що унеможливлює встановлення
судом моменту (дати, місяця, року)
виникнення у відповідача обов'язку по
оплаті вартості наданих послуг
перевезення за спірними актами у
розумінні п. 4.2 договору.

З огляду наведеного, а також враховуючи
ненадання позивачем суду доказів, зі
змісту яких можливо встановити період,
з якого відповідач вважається таким, що
прострочив у розумінні ст. 612 ЦК
України, суд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 4
207,72 грн. пені та 971,01 грн. 3% річних не
відповідає вимогам ст.ст. 611, 612, 625 ЦК
України, ст. 230 ГК України, а тому
задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 32-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 22, 525, 526, 611, 612, 625
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
175, 189, 193, 230, 307 Господарського кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс груп»
(07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, вул. Набережна, 7,
ідентифікаційний код 34710276) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Закарпатєвротранс»
(89636, Закарпатська обл., Мукачівський
р-н, смт. Кольчино, вул. Набережна, 17,
ідентифікаційний код 30015655) 33 000
(тридцять три тисячі) грн. 00 коп.
заборгованості та 1 579 (одну тисячу
п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 18 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 16.04.2014р.

Суддя

В.А. Ярема