ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.14р. Справа № 904/586/14За позовом
Дніпропетровської Єврейської
релігійної громади, м. Дніпропетровськ

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "М'ясна
фабрика "Фаворит", смт. Ювіленйне

до відповідача 2: Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні відповідача
товариство з обмеженою
відповідальністю "Ренола", м.
Дніпропетровськ

про припинення дій державного акту та
вилучення земельної ділянки

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Берковський дов. від
05.02.2014 року представник

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Дніпропетровська Єврейська релігійна
громада, м. Дніпропетровськ звернулась
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "М'ясна фабрика
"Фаворит", смт. Ювілейне та
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача товариство з обмеженою
відповідальністю "Ренола", м.
Дніпропетровськ про припинення дії
державного акту та вилучення земельної
ділянки.

24.03.2014 року до господарського
суду надійшла заява про уточнення,
позовних вимог, з урахуванням якої
позивач просить припинити дію
державного акту на право постійного
користування землею за №000691, виданим
Дніпропетровською міською радою 18.02.1998
року на земельну ділянку площею 0,0728 га
у м. Дніпропетровську, вул. Героїв
Сталінграда, 24-д.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до діючого законодавства з
моменту державної реєстрації договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
17.11.2009р. дія державного акту на право
постійного користування землею за №
000691, виданого Дніпропетровською
міською радою 18.02.1998 р. на земельну
ділянку площею 0,0728 га у м.
Дніпропетровську, вул. Героїв
Сталінграда, 24-д (парк Писаржевського)
повинна була бути припинена, а право
користування, у свою чергу, повинно
було перейти до Дніпропетровської
єврейської релігійної громади.

Відповідач 1 у судове засідання не
з'явився, відзив на позову не надав.

Відповідач 2 надав відзив на позов, в
задоволенні позовних вимог просить
відмовити з посиланням на те, що
обраний позивачем спосіб захисту
прав не передбачений законодавством
України, також посилається на не
відповідність договору
купівлі-продажу нерухомого майна
вимогам закону для автоматичного
переходу права користування земельною
ділянкою.

14.04.2014 року до суду надійшло клопотання
відповідача 2 про відкладення розгляду
справи, мотивоване участю повноважного
представника в іншому судовому
засіданні.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18, господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Суд не вбачає достатньо підстав для
задоволення клопотання відповідача 2
про відкладення розгляду спору з
урахуванням п. 3.9.1. постанови Пленуму
ВГСУ №18 та закінченням процесуальних
строків для вирішення спору.

Від третьої особи надійшла заява про
розгляд справи без участі її
представника, проти задоволення
позовних вимог не заперечує.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2014
року строк розгляду вирішення спору
продовжено до 18.04.2014 року.

За клопотанням відповідача 2 про
здійснення технічної фіксації
судового процесу, здійснювалась
фіксація судового процесу 14.04.2014 року.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 14.04.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 17.11.2009р.,
товариство з обмеженою
відповідальністю «РЕНОЛА» продало, а
Дніпропетровська єврейська релігійна
громада купила нерухоме майно
Меморіальний комплекс «Мацева»
(Адміністративно-господарський блок
літ. Б-1 та споруди), що знаходиться за
адресою м. Дніпропетровськ, вул.
Героїв Сталінграда, 24-д. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_1
зареєстрований в реєстрі за №10064.

Зареєстрований в Комунальному
підприємстві «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської об.
ради 17.03.2010р. за №28550935.

Відповідно до договору купівлі -
продажу частки у спільній діяльності
від 03.08.2009р. товариство з
обмеженою відповідальністю «М'ясна
фабрика «Фаворит» продало свою частку
у вищезазначеній спільній діяльності
іншому учаснику діяльності -
товариству з обмеженою
відповідальністю «РЕНОЛА».

Земельна ділянка площею 0,0728га у м.
Дніпропетровську, вул. Героїв
Сталінграда 24-д (парк Писаржевського),
на якій розташоване вищезазначене
нерухоме майно, надана у постійне
користування ТОВ «Берізка», що
підтверджується державним актом право
постійного користування землею,
виданим Дніпропетровською міською
18.02.1998 р. і зареєстрованим в Книзі
записів державних актів на право
постійного користування землею за №
000691.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясна
фабрика«Фаворит» не скасувало дію
державного акту на право постійного
користування землі виданим
Дніпропетровською міською радою 18.02.1998
р., та продовжувало сплачувати податок
на землю за вищезазначену земельну
ділянку.

З метою оформлення правовстановлюючих
документів на земельну ділянку у
м. Дніпропетровську, вул.
Героїв Сталінграда, 24-д, на якій
розташований Меморіальний комплекс
«Мацева» Дніпропетровська позивач
звертався до Дніпропетровської
міської ради з проханням щодо
оформлення правовстановлюючих
документів, що підтверджується листом
за №162 від 23.07.2010р. та листом за №105 від
12.11.2012р.

31 грудня 2013 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясна фабрика
«Фаворит» звернулось до
Дніпропетровської єврейської
релігійної громади з претензією за
№31/12-13 з вимогою протягом 7 календарних
днів з дня отримання цієї претензії
сплатити на банківський рахунок ТОВ
«М'ясна фабрика «Фаворит», зазначений у
претензії, грошові кошти у сумі 68 552,06
грн. у якості компенсації земельного
податку сплаченого ТОВ «М'ясна фабрика
«Фаворит» за земельну ділянку
загальною площі 0,0728 га у
м. Дніпропетровську, вул. Героїв
Сталінграда, 24-д (парк Писаржевського).

Господарський суд вважає вимоги
позивача такими, що не підлягають
задоволенню, з огляду на наступне.

Пунктом 2.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" передбачено, що,
відповідно до частини другої статті 120
ЗК України у разі набуття права
власності на житловий будинок (будівлю,
споруду), що знаходяться на земельній
ділянці, наданій у користування, до
набувача переходить право
користування відповідною земельною
ділянкою в тому ж обсязі, що був у
попереднього землекористувача. Отже,
якщо попередній власник житлового
будинку (будівлі, споруди) користувався
земельною ділянкою, на якій розміщено
відповідне нерухоме майно на підставі
договору оренди, новий власник може
вимагати переоформлення права
користування земельною ділянкою на
своє ім'я шляхом укладення договору
оренди. Він за необхідності може
звернутися до господарського суду
також з позовом про визнання за ним
права користування земельною ділянкою
(пункт 1 частини другої статті 16 ЦК
України).

Судом встановлено, що відповідно до
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.08.2009
року у справі № 2/183-09 виникнення права
власності у третьої особи на об'єкт
нерухомого майна, що розташоване у м.
Дніпропетровську, вул. Героїв
Сталінграду 24Д пов'язано з виконанням
договору про спільну діяльність про
будівництво об'єкту нерухомості від
23.01.2009 року і не пов'язано з продажем
майна особою, яка є землекористувачем.

Статтею 141 ЗК України встановлено, що
підставою припинення права
користування земельною ділянкою,
зокрема, є набуття іншою особою права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, які розташовані на земельній
ділянці. При цьому, вказана норма
застосовується виключно у
взаємозв'язку зі ст.120 ЗК України та ст.
377 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України якщо жилий будинок,
будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Статтею 377 ЦК України встановлено, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (будівлю, споруду)
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника. Розмір та кадастровий
номер земельної ділянки є істотними
умовами договору, який передбачає
набуття права власності на ці об'єкти.

Отже, ці статті надають особі, яка
набула нерухомість у власність право
на земельну ділянку під нею. При цьому,
таке право переходить від попереднього
власника нерухомості до нового
власника. Водночас, суд не вбачає
підстав для припинення дії державного
акту, виданого Дніпропетровською
міською радою 18.02.1998 р. на земельну
ділянку 0,0728га у м. Дніпропетровську,
вул. Героїв Сталінграда, 24-д (парк
Писаржевського) оскільки позивач е
купляв об'єкт нерухомості в особи, в
якої було оформлено право користування
земельною ділянкою під ним внаслідок
чого до позивача не перейшло право
користування спірною земельною
ділянкою, відповідно до ст. 377 ЦК та ст.
120 ЗК України.

Такого ж висновку дійшов Вищий
господарський суд України в
постановах №6/159 від 11.02.2013 року, №924/559/13
від 29.10.2013 року.

Крім того, частиною 1 ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Стаття 20 Господарського кодексу
України також передбачає відповідні
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Відповідно до п. 2, 3 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Враховуючи вищевикладене, позивачем
невірно обраний спосіб захисту права.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня його підписання і може
бути оскарженим протягом цього строку
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 22.04.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк