м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2083/14 23.04.14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування"

до Приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія"

про стягнення 20 768,74 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

від позивача Сущенко Ю.В. -
представник за довіреністю № 1191/18 від
02.04.14;від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 23.04.14, в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування" до
Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія" про стягнення 20 768,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ
"СК "АХА Страхування" на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту № 111329Га/13лвАС від
29.04.2013р., внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
виплачено страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля
марки «Мітсубісі», державний номер
НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до
положень статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1166, 1191
Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Оскільки цивільна відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля «Хюндай», державний номер
НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у
скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія", позивачем було направлено
останньому регресну вимогу.
Враховуючи, що відповідачем не
відшкодовано заявлену суму збитків,
позивач просить стягнути з відповідача
20768,74 грн. в якості виплати страхового
відшкодування.

Ухвалою суду від 11.02.2014 порушено
провадження у справі № 910/2083/14 за
вказаною позовною заявою та призначено
розгляд справи в судовому засіданні на
19.03.2014.

В судове засідання 19.03.14 представники
сторін з'явились, представник позивача
заявив клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
необхідністю залучення додаткових
доказів.

В судовому засіданні було оголошено
перерву до 26.03.2014.

25.03.14 через канцелярію суду відповідач
подав відзив на позов, відповідно до
якого заперечує проти задоволення
позовних вимог в частині стягнення
12698,43 грн. В обґрунтування своєї позиції
відповідач зазначив, що оскільки шкоду
було заподіяно сукупними діями
декількох осіб, що дає підстави
застосувати п.36.3 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», то межа відповідальності
відповідача має становити не більше
9070,31 грн. Крім того, страхове
відшкодування має бути зменшене на
розмір франшизи, яка складає 1000,00 грн.
Також відповідач зазначив, що виплата
страхового відшкодування мала
здійснюватись позивачем без
врахування вартості ПДВ, розмір якого
відповідно до калькуляції № 1.001.13.0 від
08.07.13 становить 3628,12 грн.

В судове засідання 26.03.14 з'явився
представник відповідача, який подав
клопотання про витребування у
Личаківського районного суду м. Львова
матеріали адміністративної справи про
притягнення до адміністративної
відповідальності гр. ОСОБА_2 у зв'язку з
вчиненням ДТП 01.07.13 та клопотання про
продовження строку розгляду спору.

Вказані клопотання відповідача були
судом задоволені, розгляд справи
відкладено на 23.04.14.

11.04.14 з Личаківського районного суду м.
Львова надійшли копії матеріалів по
адміністративній справі № 3/463/1012/13 про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП.

В судове засідання 23.04.14 з'явився
представник позивача, надав пояснення
по суті спору, позовні вимоги
підтримав.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, клопотань про
відкладення розгляду справи не
заявляв, про причини неявки
представника не повідомив, хоча про час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.

Судом заслухані пояснення
представника позивача, досліджені
надані суду докази та матеріали. В
результаті дослідження наданих суду
доказів та матеріалів, суд встановив:

29 квітня 2013 року за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 111329Га/13лвАС ПрАТ «СК «АХА
Страхування» було застраховано
автомобіль марки «Mitsubishi Galant»,
державний номер НОМЕР_1,
страхувальником та вигодонабувачем по
договору є ОСОБА_2.

Пунктом п. 18 договору визначено строк
його дії з 16.05.13 по 15.05.14.

Згідно відомостей № 9224251 про
дорожньо-транспортну пригоду 01.07.2013р.
на вул. Зелена-Вагилевича у м. ,Львові
мала місце дорожньо-транспортна
пригода - зіткнення за участю
автомобіля «Hyundai Tucson», державний номер
НОМЕР_2, що належить УДСО при ГУ МВС у м.
Львові, під керуванням ОСОБА_3, з
автомобілем «Mitsubishi Galant», державний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 під
його керуванням.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 14.6а, 3.1 Правил
дорожнього руху України, якого визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України постановою
Личаківського районного суду м. Львова
від 22.07.2013р. справа № 3/463/1013/13.

01.07.13 страхувальник звернувся до
позивача із заявою про виплату
страхового відшкодування.

Вартість матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу марки «Mitsubishi Galant», державний
номер НОМЕР_1 в результаті його
пошкодження при ДТП, відповідно до
калькуляції ТОВ «Ніко-Захід»№ 1.001.13.0
від 08.07.13, рахунку № 661 від 03.07.13 складає
21 768,74 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась
01.07.2013р. за участю застрахованого
автомобіля «Mitsubishi Galant», державний
номер НОМЕР_1, згідно складеного
страхового акту № 1.001.13.08685/VESKO24213 та
розрахунку страхового відшкодування
від 09.07.2013р. позивачем було визначено
суму страхового відшкодування в
розмірі 21768,74 грн., виплата якого
підтверджується платіжним дорученням
№ 43922 від 10.07.13.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія, який керував автомобілем
«Hyundai Tucson», державний номер НОМЕР_2,
підтверджується постановою
Личаківського районного суду м.Львова
від 22.07.2013р. справа № 3/463/1013/13.

Пунктом 36.4 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
передбачено, що виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачем, як страховиком, та
Управлінням державної служби охорони
при ГУ МВС України у Львівській області
як страхувальником, було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що діяв станом на 01.07.2013 (Поліс
АЕ/1797806), відповідно до якого
забезпечений транспортний засіб -
автомобіль «Hyundai Tucson», державний номер
НОМЕР_2, ліміт відповідальності за
заподіяну шкоду майну становить 50 000,00
грн., розмір франшизи 1000,00 грн.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «Mitsubishi
Galant», державний номер НОМЕР_1,
відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, а до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 111329Га/13лвАС від 29.04.2013р,
перейшло право вимоги, яке потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню
положень закону містяться у постанові
Верховного Суду України судової палати
у господарських справах від 25
листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також
і у постанові Верховного Суду України
№ 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які
згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є
обов'язкові до врахування судом при
прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім
особи, винної у завданні шкоди,
потерпілий у ДТП має також право
одержати майнове відшкодування або за
рахунок страхової організації, якою
застраховане його майно, за правилами і
в порядку, встановленому Цивільним
кодексом України та Законом України
«Про страхування», або за рахунок
страховика, яким застраховано
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший
спосіб захисту чинним законодавством
не обмежене. В даному випадку
потерпілий звернувся за
відшкодуванням майнової шкоди до
позивача, який застрахував його майно -
автомобіль «Mitsubishi Galant», державний
номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» позивач набув (в порядку
регресу) право на виплату страхового
відшкодування від страховика винної
особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р.
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди повинні мати
на увазі, що відповідно до статей 440 і 450
ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі
особою, яка її заподіяла, за умови, що
дії останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина
зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини. При заподіянні шкоди джерелом
підвищеної небезпеки на його
володільця не може бути покладено
обов'язок по її відшкодуванню, якщо
вона виникла внаслідок непереборної
сили або умислу потерпілого, а у
випадках, передбачених спеціальним
законом, - тільки умислу потерпілого.
Якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого, коли іншого не
встановлено законом, розмір належного
з володільця джерела підвищеної
небезпеки відшкодування має бути
зменшений або у відшкодуванні шкоди
має бути відмовлено. Шкода, заподіяна
кількома особами, відшкодовується
кожною з них в частині, заподіяної нею
(в порядку часткової відповідальності).
Особи, які спільно заподіяли шкоду,
тобто заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими. У такому ж порядку
відповідають володільці джерел
підвищеної небезпеки за шкоду,
заподіяну внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки іншим
особам.

Таким чином, розмір частки
відшкодування шкоди визначається
відповідно до ступеня вини кожного із
учасників ДТП.

Відповідно до постанови Личаківського
районного суду міста Львова від 31.07.2013
р. № 3/463/1012/13 водія ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст. 124
КУпАП України у зв'язку з порушенням
ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху
України, що призвело до ДТП - зіткнення
з автомобілем «Hyundai Tucson», державний
номер НОМЕР_2.

Отже, судом приймається до уваги той
факт, що судом встановлено вину обох
учасників ДТП у вчинені правопорушення
згідно однієї і тієї ж статті КУпАП (ст.
124 КУпАП) та обох водіїв притягнуто до
адміністративної відповідальності у
виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно п. 36.3. ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у разі якщо відповідальними
за заподіяння неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями є
декілька осіб, розмір страхового
відшкодування (регламентної виплати)
за кожну з таких осіб визначається
шляхом поділу розміру заподіяної шкоди
на кількість таких осіб.

За таких обставин, до позивача перейшло
право зворотної вимоги в межах суми
10884,37 грн. (21768,74 грн. : 2 = 10 884,37 грн.).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладенні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Згідно інформації Моторного
(транспортного) страхового бюро
України (лист №7/2-28/5934 від 26.02.14р.)
полісом № АЕ/1797806 встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну в розмірі 50 000,00 грн. франшиза у
розмірі 1000,00 грн.

Отже, сума страхового відшкодування
підлягає зменшенню на суму франшизи у
розмірі 1000,00 грн., за таких обставин,
розмір страхового відшкодування, який
зобов'язаний сплатити відповідач в
порядку регресу, становить 9884,37 грн.

28.11.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з проханням відшкодувати у
порядку регресу шкоду, заподіяну в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди у розмірі 20 768,74 грн.
Відповідачем доказів виконання
зобов'язання не надано, як не надано
доказів звільнення його від виконання
свого обов'язку.

Заперечення відповідача, щодо
включення суми ПДВ до суми страхового
відшкодування, яке підлягає стягненню
в порядку регресу, спростовуються
наступним.

Відповідно до п. 196.1.3 п. 196.1 ст. 196
Податкового кодексу України операції з
надання послуг із страхування,
співстрахування або перестрахування
особам, які мають ліцензію на
здійснення страхової діяльності
відповідно до закону, не є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Податкові зобов'язання з податку на
додану вартість виникають у платника
податку на додану вартість, який
здійснює операції з поставки товарів
чи послуг, оскільки такі операції є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Відповідно до листа Державної
податкової адміністрації у м.Києві
№7536/10/31-606 від 20.07.2011 р. при виплаті
страхових платежів безпосередньо
потерпілим ПДВ не нараховується і
окремим рядком не виділяється.

Враховуючи викладене, суд констатує, що
у разі якщо придбання послуг по
ремонту, заміщенню, відтворенню
застрахованого об'єкту чи
товарно-матеріальних цінностей, які
мають бути використані в процесі його
ремонту (запчастини та інші витратні
матеріали), здійснюється у неплатника
податку на додану вартість, то
розрахунок суми виплати та таке
придбання здійснюється без урахування
сум податку на додану вартість,
оскільки особа, не зареєстрована
платником податку на додану вартість,
не має права нараховувати і виділяти
окремим рядком суму податку на додану
вартість.

Відповідно до п.п. а) п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а разі відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківський
установі, що обслуговує платника
податку.

Таким чином, податкові зобов'язання
виникають лише внаслідок фактичного
надання послуги з проведення ремонту
за умови, що виконавець цієї послуги є
платником податку.

Із матеріалів справи вбачається, що
страхове відшкодування позивач
перерахував на рахунок ТОВ
«Ніко-Захід» (СТО), що підтверджується
платіжним дорученням № 43922 від 10.07.2013 р.

Відповідно до рахунку-фактури № 661 від
03.07.2013 р. ТОВ «Ніко-Захід» є платником
податку на додану вартість - свідоцтво
№ 100265116.

З калькуляції № 1.001.13.0 від 08.07.13
вбачається, що до вартості ремонту
транспортного засобу, включено ПДВ,
який становить 3628,12 грн.

Відтак, враховуючи те, що страхове
відшкодування позивачем було
виплачено особі, що здійснює
господарську діяльність з ремонту
транспортних засобів та є платником
податку на додану вартість, суд
приходить до висновку про виникнення
податкових зобов'язань та правомірного
врахування суми ПДВ до страхового
відшкодування, що підлягає виплаті в
порядку регресу.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню в сумі 9884,37 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторони пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056 м.
Київ, вул. Борщагівська, буд. 145,
ідентифікаційний код 23734213) з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення,
на користь Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» (04070 м. Київ, вул.
Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код
20474912) 9884 (дев'ять тисяч вісімсот
вісімдесят чотири) грн. 37 коп.
страхового відшкодування в порядку
регресу, 869 (вісімсот шістдесят дев'ять)
грн. 52 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.04.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.