ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 рокуСправа № 912/389/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Тимошевської
В.В. розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/389/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального
підприємства "Теплоенергетик", м.
Кіровоград

про стягнення 10 508 675,69 грн.

Представники сторін:

від позивача - Букоємський Р.В.,
довіреність № 14-325 від 16.03.12, головний
юрисконсульт;

від відповідача - Бандуровська Д.О.,
довіреність № 42 від 26.08.13, начальник
юридичного відділу.

В судових засіданнях оголошувалась
перерва з 08.04. до 16.04. та з 16.04. до 17.04.2014.

В судовому засіданні 17.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") подано позовну
заяву з вимогою стягнути з
комунального підприємства
"Теплоенергетик" (надалі - КП
"Теплоенергетик") 10 508 675,69 грн.
заборгованості, яка складається з: 8 837
233,53 грн. суми основного боргу за
природний газ, спожитий в жовтні-грудні
2012 року, 555 500,23 грн. пені, 618 606,35 грн. 7%
штрафу, 12 602,24 грн. інфляційних втрат та
484 733,34 грн. три відсотки річних,
нарахованих за період прострочення
платежів.

Відповідачем позов заперечено
частково в частині стягнення 61 538,78 грн.
пені та 297 197,37 грн. штрафу з підстав
пропуску позивачем за вказаними
вимогами річного строку позовної
давності та заявлено клопотання про
зменшення розміру штрафних санкцій на
70% (а.с. 68-75).

В судовому засіданні 17.04.2014 року
представником позивача позовні вимоги
згідно поданого позову підтримано
повністю; представником відповідача
позов заперечено частково згідно
поданого до справи заперечення та
підтримано клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій.

Розглянувши наявні у справі матеріали
та оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, наведенні в обґрунтування
підстав позову і заперечень проти
позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(Продавець) та КП "Теплоенергетик"
(Покупець) 30.09.2011р. укладено договір на
купівлю-продаж природного газу № 14/2386/11
(далі по тексту - Договір, Договір №
14/2386/11).

За умовами укладеного Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у IV кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", далі - газ), для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а Покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього Договору (п. 1.1.
Договору).

Газ, що продається за Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями (п. 1.2
Договору). З 22.06.2012 у вказаній частині
Договору внесено зміни та доповнено
новим споживачем теплової енергії -
національні творчі спілки і їх
регіональні осередки (а.с. 20).

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 жовтня
2011 року по 31 грудня 2012 року, та порядок
його зміни.

Згідно з пунктом 3.3. Договору
приймання-передача газу оформлюється
актом приймання-передачі газу.

За пунктом 3.4. Договору сторонами
зокрема визначено, що у акті
приймання-передачі газу, зазначаються
фактичні обсяги використаного газу,
його фактична ціна та вартість.

Розділ 5 Договору містить положення
щодо погодженої ціни газу та в пункті
6.1. Договору встановлено, що оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки та з
остаточним розрахунком за фактично
переданий природний газ - до 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Ціна за газ змінювалась шляхом
укладення між сторонами додаткових
угод до Договору (а.с. 17-21).

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01 жовтня 2011
року до 31 грудня 2012 року, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості (п.
11.1. Договору).

Господарський суд враховує, що
відповідно до Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" постачання
природного газу - це господарська
діяльність на ринку природного газу, що
підлягає ліцензуванню і полягає в
наданні послуг та пов'язана з
реалізацією природного газу
безпосередньо споживачам на підставі
укладених з ними договорів;
газопостачальним підприємством
(постачальник) є суб'єкт
господарювання, що на підставі
ліцензії здійснює постачання
природного газу безпосередньо
споживачам згідно з укладеними
договорами; споживач - це юридична
особа або фізична особа - підприємець,
яка отримує природний газ відповідно
до договору про постачання природного
газу та використовує його як паливо або
сировину (ст. 1 Закону).

За вимогами статті 12 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" постачання природного
газу здійснюється відповідно до
договору, за яким постачальник
зобов'язується поставити споживачеві
природний газ, якісні характеристики
якого визначено стандартами, в обсязі
та порядку, передбачених договором, а
споживач зобов'язується сплачувати
вартість прийнятого природного газу в
розмірі, строки та порядку,
передбачених договором.

З матеріалів справи слідує, що згідно
статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 травня 1998 р. N 747
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 724),
позивач є юридичною особою з предметом
діяльності - постачання природного та
скрапленого газу та інші види
діяльності (а.с. 38-46).

Відповідач, в свою чергу, є споживачем
природного газу, у т.ч. на умовах
Договору №14/2386/11, укладеного з
позивачем у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов Договору №
14/2386/11 поставив відповідачеві в період
з жовтня по грудень 2012 року природний
газ на загальну суму 8 837 233,53 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі від 27.11., 30.11., 31.12.2012
року (а.с. 29-31). У названих актах
визначено фактичні обсяги переданого
газу, його ціна та остаточна вартість.
Акти підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Натомість, відповідач за поставлений в
жовтні-грудні 2012 року природний газ не
розрахувався, що стало підставою для
звернення позивача з позовом у даній
справі.

Господарський суд враховує приписи
статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України та статей 174, 193 Господарського
кодексу України, в силу яких договір є
підставою виникнення зобов'язань, які
повинні виконуватись належним чином і
в установлений законом строк.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Кожна сторона
повинна вжити всіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 714
Цивільного кодексу України до договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Згідно загальних положень про
купівлю-продаж (ст. ст. 662-663, 689, 691-692
Цивільного кодексу України), продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором та у встановлений
договором строк. В свою чергу, покупець
зобов'язаний прийняти товар та
оплатити його за ціною, встановленою в
договорі та в обумовлений строк.

При викладених обставинах, враховуючи,
що відповідач не виконав свої
зобов'язання за Договором № 14/2386/11 в
частині оплати вартості отриманого
протягом жовтня - грудня 2012 року
природного газу в загальному розмірі 8
837 233,53 грн., позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу у зазначеному розмірі підлягають
задоволенню повністю.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу частини другої статті 193, статей
216, 218 Господарського кодексу України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом, іншими
законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217, ч. 1 статті 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі (ст. 547 Цивільного кодексу
України).

Сторонами в п. 7.2 Договору № 14/2386/11
встановлено, що у разі невиконання
Покупцем умов п. 6.1. цього Договору, він
у безспірному порядку зобов'язується
сплатити Продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

Вказані положення відповідають
зазначеним вище вимогам законодавства
щодо відповідальності за порушення
зобов'язання.

При цьому, одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

На підставі наведеного, позивач
просить стягнути з відповідача пеню та
штраф за порушення виконання
зобов'язання в частині оплати вартості
природного газу, поставленого
відповідачеві в жовтні, листопаді та
грудні 2012 року, а саме:

за зобов'язаннями жовтня 2012 року пеня
за період прострочення з 22.01.2013 по 14.05.2013
в розмірі 70 357,50 грн. та штраф в розмірі
106 055,11 грн., що є 7% від суми
простроченого платежу 1 515 073,02 грн.;

за зобов'язаннями листопада 2012 року
пеня за період прострочення з 22.01.2013 по
14.06.2013 в розмірі 161 217,83 грн. та штраф в
розмірі 191 142,26 грн., що є 7% від суми
простроченого платежу 2 730 603,67 грн.;

за зобов'язаннями грудня 2012 року пеня
за період прострочення з 22.01.2013 по 14.07.2013
в розмірі 323 924,90 грн. та штраф в розмірі
321 408,98 грн., що є 7% від суми
простроченого платежу 4 591 556,84 грн.

а всього - 555 500,23 грн. пені та 618 606,35 грн.
штрафу (а.с. 36).

Між тим, відповідач наведений
розрахунок заперечив, зазначивши, що
розрахунок штрафних санкцій здійснено
позивачем в порушення вимог частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України та пункту 1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України. Надавши
свій розрахунок, відповідач просить
відмовити у задоволені позову в
частині стягнення 61 538,78 грн. пені та 297
197,37 грн. штрафу (а.с. 68-72).

Як передбачає частина 6 статті 232
Господарського кодексу України, на яку
посилається відповідач у поданих
запереченнях, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Умовами Договору № 14/2386/11 не
передбачено іншого строку нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, ніж визначено
вказаною нормою.

Згідно пункту 1.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року).

При цьому слід враховувати, що
відповідно до частини 5 статті 254
Цивільного кодексу України якщо
останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день.

Умовами Договору № 14/2386/11 виконання
грошового зобов'язання зі сплати
вартості отриманого природного газу
визначено до 14-го числа місця
наступного за місяцем поставки, а отже
останнім днем виконання такого
зобов'язання є день, що передує
вказаному терміну, а саме:

13.11.2012 - за зобов'язанням зі сплати
вартості природного газу, поставленого
в жовтні 2012 року;

13.12.2012 - за зобов'язанням зі сплати
вартості природного газу, поставленого
в листопаді 2012 року;

14.01.2013 - за зобов'язанням зі сплати
вартості природного газу, поставленого
в грудні 2012 року, так як 13.01.2013 - вихідний
день.

Відповідно останнім днем
шестимісячного терміну нарахування
пені по зазначеним вище зобов'язанням,
що передбачено частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України, є:
13.05.2013, 13.06.2013, 14.07.2013.

Пункт 1 частини 2 статті 258 Цивільного
кодексу України, про який також вказує
відповідач у поданих запереченнях,
встановлює спеціальну позовну
давність до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) в один рік.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу
України).

За вимогами частини 3 статті 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, законом не встановлено вимог щодо
форми заяви сторони про сплив позовної
давності, а відтак її може бути
викладено у відзиві на позов.

Відповідно до частин 4, 5 статті 267
Цивільного кодексу України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно пункту 4.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.

З урахуванням положень частини 4 статті
51 Господарського процесуального
кодексу України, днем подання позову
слід вважати дату поштового штемпеля
підприємства зв'язку, через яке
надсилається позовна заява (а в разі
подання її безпосередньо до
господарського суду - дату реєстрації
цієї заяви в канцелярії суду).

До господарського суду
Кіровоградської області з позовом у
даній справі ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
звернулось 07.02.2014 згідно поштового
штемпелю на конверті (а.с. 64), тоді як
пеню позивач просить стягнути за
період з 22.01.2013, що перевищує річний
строк позовної давності. Крім того,
позивачем по зобов'язанням жовтень,
листопад 2012 нараховано пеню по 14.05. та
14.06.2013 року включно, чим збільшено
період, який встановлено частиною 6
статті 232 Господарського кодексу
України.

Позивачем не наведено суду поважності
причин пропуску строку позовної
давності, а з матеріалів справи
господарський суд таких причин не
встановив.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
враховуючи наявність у позивача права
стягнути пеню, що передбачено умовами
Договору та нормами законодавства, про
які зазначено вище і підтвердження
такого права матеріалами справи, з
огляду на викладення відповідачем у
відзиві на позов обставин стосовно
пропуску строку позовної давності,
господарський суд дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення з
відповідача пені, нарахованої в межах
розрахунку позивача, за наступний
період:

за зобов'язаннями жовтня 2012 року пеня
за період прострочення з 07.02.2013 по 13.05.2013
(97 к.дн.) в розмірі 59 772,74 грн.;

за зобов'язаннями листопада 2012 року
пеня за період прострочення з 07.02.2013 по
13.06.2013 (127 к.дн.) в розмірі 142 215,82 грн.;

за зобов'язаннями грудня 2012 року пеня
за період прострочення з 07.02.2013 по 14.07.2013
(127 к.дн.) в розмірі 293 733,84 грн.

Всього пеня в розмірі 495 722,40 грн.

У задоволенні позову в частині
стягнення пені, нарахованої позивачем
до 07.02.2012 року та поза межами терміну,
визначеного частиною 6 ст. 232
господарського кодексу України, що в
загальному розмірі становить 59 777,83
грн., господарський суд відмовляє у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності та порушенням законодавчо
встановленого терміну нарахування.

Також господарський суд відмовляє у
задоволенні позову з підстав пропуску
строку позовної давності в частині
стягнення штрафу в розмірі 297 197,37 грн.,
нарахованого за порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
вартості газу, отриманого в жовтні і
листопаді 2012 року, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 7.2 Договору №
14/2386/11 за прострочення понад 30 днів
Покупець зобов'язаний у безспірному
порядку сплатити Покупцеві штраф у
розмірі 7 % від суми простроченого
платежу.

Отже, у позивача виникло право вимоги
щодо стягнення з відповідача штрафу за
прострочення строку оплати вартості
газу, поставленого в жовтні 2012 - 14.12.2012
та за прострочення строку оплати
вартості газу, поставленого в
листопаді 2012 - 14.01.2013.

Оскільки позивач звернувся до
господарського суд з вимогою про
стягнення вказаних штрафів 07.02.2014, то
ним пропущено річний строк позовної
давності, про що заявлено відповідачем
у відзиві на позов.

Поважність причин пропуску строку
позовної давності позивачем не
пояснюється, матеріалами справи
наявність поважних причин не
підтверджується.

На підставі викладеного, господарський
суд відмовляє у задоволенні позовних
вимог про стягнення штрафу в розмірі
297 197,37 грн. Вимоги в частині стягнення
штрафу в розмірі 321 408,98 грн. за
прострочення відповідачем понад 30 днів
строку оплати вартості газу,
поставленого в грудні 2012, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Разом з цим, відповідач згідно поданого
клопотання просить зменшити розмір
пені до 100 000,00 грн. та розмір штрафу до 100
000,00 грн., мотивуючи вказане клопотання
відсутністю своєї вини у несвоєчасному
виконанні зобов'язання, оскільки
причиною несвоєчасного розрахунку є
невиплата відповідачеві з державного
бюджету субвенцій з різниці в тарифах.
Відповідач вказує, що його споживачі,
якими є бюджетні організації та
населення, мають значну заборгованість
перед відповідачем по розрахунку за
отриману теплову енергію. З населенням
відповідач укладає договори про
реструктуризацію, тоді як борги
бюджетних організацій ростуть,
оскільки бюджетом не виділяються кошти
для оплати послуг теплопостачання.

Позивачем клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій
заперечено та надано звіт про
фінансові результати ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" за 2013 рік, з якого вбачається
збитковість підприємства (а.с. 104-105).

Дослідивши доводи сторін щодо
зменшення розміру штрафних санкцій,
господарський суд вважає необхідним
зменшити їх розмір на 40 відсотків від
суми стягнення, враховуючи наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України закріплено право
господарського суду зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до статті 233
Господарського кодексу України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідач КП "Теплоенергетик" є
виконавцем послуг з централізованого
опалення центральної частини у м.
Кіровограді та надає послуги з тепло-,
водозабезпечення та водовідведення в
селищі Новому м. Кіровограда.

Згідно договору на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011 р. та актів
приймання-передачі, поставлений
відповідачеві природний газ
призначений для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням.
За вказаним договором під словом
"населення" розуміються громадяни, які
проживають у будинках житлового фонду
або приміщеннях (гуртожитках), що
перебувають у їх відособленому
користуванні та вносять плату за
комунальні послуги по затвердженим
тарифам (п. 1.2. договору).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється гарантованими
постачальниками за роздрібними цінами,
встановленими національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

З наданого до справи розрахунку обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що надана населенню КП
"Теплоенергетик", слідує, що
затверджені тарифи на послуги з
теплопостачання не відповідають
фактичній вартості такої послуги,
дотація з бюджету для відшкодування
різниці в тарифах своєчасно не
виплачувалась та наявний борг по
вказаній виплаті.

Таким чином, оскільки на можливість
розрахунку відповідача за поставлений
природний газ впливає невідповідність
затверджених тарифів фактичним
витратам та наявність бюджетної
заборгованості з відшкодування
відповідачеві різниці в таких тарифах,
враховуючи, що відповідач є
комунальним підприємством та
виконавцем житлово-комунальних послуг
з тепло, водо - забезпечення і
водовідведення, господарський суд
вважає наявними підстави для зменшення
розміру штрафних санкцій.

Однак, зменшення їх розміру згідно
клопотання відповідача на 70% відсотків,
господарський суд вважає занадто
значним, оскільки зобов'язання, по яким
нараховано вказані штрафні санкції -
оплата за газ, отриманий в
жовтні-грудні 2012, відповідачем взагалі
не виконано та будь-яка оплата
відсутня. Приймаючи до уваги ступінь
виконання, а також враховуючи інтереси
позивача, його фінансовий стан та
необхідність придбання позивачем
природного газу, що постачається
споживачам України, і обов'язковість
дотримання ним строків розрахунків,
господарський суд вважає, що достатнім,
розумним та справедливим буде
зменшення суми пені на 40% та суми штрафу
на 40% від суми стягнення.

При цьому, господарський суд вважає
необхідним зазначити, що використання
права на зменшення розміру штрафних
санкцій та розмір, до якого вони
підлягають зменшенню, закон відносить
на розсуд суду.

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню пеня в розмірі 297 433,44 грн. (60%
від суми 495 722,41 грн. пені) та 192 845,39 грн.
(60% від суми 321 408,98 грн. штрафу). У
задоволенні позову про стягнення пені
та штрафу в іншій частині
господарський суд відмовляє.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 484 733,34 грн. 3% річних,
нарахованих за порушення строку
виконання грошового зобов'язання з
оплати вартості газу, отриманого в
період з листопада 2011 по квітень 2012 та з
жовтня по грудень 2012, та втрати
внаслідок інфляційних процесів в
розмірі 12 602, 24 грн.

При розгляді зазначених вимог
господарський суд враховує положення
статті 625 Цивільного кодексу України, в
силу яких боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції та трьох
процентів річних є правом кредитора та
не залежить від вини відповідача. При
цьому, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунках в банку та
неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання не звільняють
боржника від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи підтвердження матеріалами
справи прострочення відповідачем
виконання грошового зобов'язання зі
сплати вартості газу, поставленого в
період жовтень-грудень 2012, є
правомірним нарахування позивачем 3%
річних за наступний період:

по зобов'язанням жовтня 2012 - з 15.11.2012 по
09.01.2014 в розмірі 52 409,69 грн.;

по зобов'язанням листопада 2012 - з 15.12.2012
по 09.01.2014 в розмірі 87 742,95грн.;

по зобов'язанням грудня 2012 - з 15.01.2013 по
09.01.2014 в розмірі 135 859,76 грн.;

Всього 3% річних в розмірі 276 012,40 грн., що
підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення нарахованих
позивачем 3% річних та інфляційних
втрат за прострочення виконання
грошового зобов'язання з оплати
вартості газу, поставленого в період з
листопада 2011 по квітень 2012,
господарський суд зазначає наступне.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 21.12.2012 у
справі №5013/1476/12, порушеної за позовом
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до КП
"Теплоенергетик" про стягнення боргу,
встановлено прострочення зі сторони
відповідача строків оплати вартості
газу, отриманого за Договором № 14/2386/11
в період жовтень 2011-квітень 2012, та
стягнуто з КП "Теплоенергетик" 15 659 704,94
грн. суми основного боргу по вказаним
зобов'язанням, а також 286 337,18 грн. 3%
річних, нарахованих за період
прострочення виконання зобов'язання по
24.09.2012 включно.

В силу приписів частини 2 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

За містом ст. ст. 202-205 Господарського
кодексу України та ст. ст. 599-601, 604-609
Цивільного кодексу України рішення
суду про стягнення боргу не є підставою
для припинення грошового зобов'язання.

Тобто, наявність судового рішення, яким
вирішено питання про стягнення суми
основного боргу, не припиняє
зобов'язальних правовідносин сторін
договору доки борг не буде сплачено та
не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання і не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України (аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Верховного Суду України у справі №10/25
від 20.01.2011).

Як повідомляє позивач, після прийняття
рішення суду у справі № 5013/1476/12
відповідач стягнуту суму основного
боргу в розмірі повністю не сплатив,
заборгованість за вказаним рішенням по
сумі основного боргу складає 1 478 489,60
грн.

Відповідач у поданому відзиві на позов
обставин невиконання рішення суду від
21.12.2012 у справі № 5013/1476/12 та розрахунок
позивача в частині здійснених оплат не
заперечив.

З огляду на викладене, враховуючи
наведені вище вимоги законодавства і
умови Договору № 14/2386/11 та невиконання
відповідачем грошового зобов'язання зі
сплати суми основного боргу, у тому
числі і після вирішення судом питання
про його стягнення, є правомірним
нарахування позивачем після прийняття
рішення у справі № 5013/1476/12 інфляційних
і 3% річних від простроченої суми за
період прострочення.

Однак, як слідує із наданих позивачем
розрахунків (а.с. 32-35), останній включив
в період часу, за який нараховано 3%
річних, дні фактичної сплати
відповідачем заборгованості.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", з
огляду на вимоги частини першої статті
4-7 і статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача та дні фактичної
сплати відповідачем суми боргу, є
правильним наступний розрахунок 3%
річних:

по зобов'язанням листопада 2011 - з 25.09.2012
по 20.12.2012 (87 к.дн.) на суму боргу 2442907,67
грн. 3% річних в розмірі 17 420,74 грн.;

по зобов'язанням грудня 2011 - з 25.09.2012
по 20.12.2012 (87 к.дн.) на суму боргу 3265210,27
грн. 3% річних в розмірі 23 284,70 грн.;

по зобов'язанням січня 2012 - з 25.09.2012 по
17.12.2012 (84 к.дн.) на суму боргу 1787807,24 грн. 3%
річних в розмірі 12 309,49 грн.; з 18.12.2012 по
20.12.2012 (3 к.дн.) на суму боргу 1243950,21 грн. 3%
річних в розмірі 305,89 грн.; всього 3%
річних в розмірі 12615,38 грн.;

по зобов'язанням лютого 2012 - з 25.09.2012 по
20.12.2012 (87 к.дн.) на суму боргу 4231007,10 грн. 3%
річних в розмірі 30 171,94 грн.; з 21.12.2012 по
28.12.2012 (8 к.дн.) на суму боргу 1668676,40 грн. 3%
річних в розмірі 1 094,21 грн.; з 29.12.2012 по
31.03.2013 (33 к.дн.) на суму боргу 445157,94 грн. 3%
річних в розмірі 1207,12 грн.; всього 3%
річних в розмірі 32 473,27 грн.;

по зобов'язанням березня 2012 - з 25.09.2012 по
30.01.2013 (128 к.дн.) на суму боргу 3058606,72 грн. 3%
річних в розмірі 32 110,91 грн.; з 31.01.2013 по
28.03.2013 (57к.дн.) на суму боргу 3019470,66 грн. 3%
річних в розмірі 14 146,01 грн.; з 29.03.2013 по
06.06.2013 (70 к.дн.) на суму боргу 2603165,66 грн. 3%
річних в розмірі 14 977,12 грн.; з 07.06.2013 по
23.12.2013 (200 к.дн.) на суму боргу 1568999,66 грн. 3%
річних в розмірі 25 791,78 грн.; з 24.12.2013 по
09.01.2014 (17 5.дн.) на суму боргу 604 232,66 грн. 3%
річних в розмірі 844,40 грн.; всього 3%
річних в розмірі 87 870,22 грн.;

по зобов'язанням квітня 2012 - з 25.09.2012 по
09.01.2014 (472 к.дн.) на суму боргу 874165,94 грн. 3%
річних в розмірі 33 893,61 грн.

Всього 3% річних у наведений вище період
складає 207 557,92 грн.

На підставі викладеного, з відповідача
підлягають стягненню 3% річних в
розмірі 483 570,32 грн. У задоволені позову
в частині стягнення 3% річних в іншій
частині господарський суд відмовляє.

Розрахунок інфляційних відповідає
вимогам законодавства, у вказаному
розрахунку позивачем включено й
періоди часу, в які індекс інфляції
становив менше одиниці (тобто мала
місце дефляція). Отже, згідно
наведеного розрахунку з відповідача
підлягають стягненню інфляційні
втрати за наступні періоди:

з жовтня по грудень 2012 на суму боргу по
зобов'язаннях листопада, грудня 2011,
січня 2012 та з жовтня 2012 по січень 2013 на
суму боргу по зобов'язаннях лютого 2012,
що у загальному розмірі становить 12 602,24
грн. (а.с. 33-35).

У відповідності до наведеного, позовні
вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про
стягнення з КП "Теплоенергетик" 10 508 675,69
грн., з якої: 8 837 233,53 грн. суми основного
боргу, 555 500,23 грн. пені, 618 606,35 грн. 7%
штрафу, 12 602,24 грн. інфляційних втрат та
484 733,34 грн. три відсотки річних,
підлягають частковому задоволенню в
сумі 9 823 684,92 грн., з якої: 8 837 233,53 грн.
сума основного боргу, 12 602,24 грн.
інфляційні, 483 570,32 грн. три відсотки
річних, 192 845,39 грн. штрафу та 297 433,44 грн.
пені. У задоволенні позовних вимог в
іншій частині господарський суд
відмовляє.

Судовий збір у відповідності до правил
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплоенергетик" (25491, м. Кіровоград, вул.
Ливарна, 1, ідентифікаційний код 2415357) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6,
ідентифікаційний код 20077720, п/р 09 в
ГОУ "Промінвест-банку України", МФО 300012)
заборгованість в сумі 9823684,92 грн., з
якої: 8837233,53 грн. сума основного боргу,
12602,24 грн. інфляційні, 483570,32 грн. три
відсотки річних, 192845,39 грн. штрафу та
297433,44 грн. пені, а також 73080,00 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні позовних вимог в іншій
частині відмовити.

Згідно частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом. Дане рішення може бути оскаржено
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Кіровоградської
області в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом
України.

Повне рішення складено 22.04.2014.

Суддя
В.В.Тимошевська