м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За первісним позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтернаціональні телекомунікації"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 15 860,00 грн.
За зустрічним позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
про:визнання договору недійсним
суддів Трофименко Т.Ю. (головуюча)
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: ОСОБА_4 по договору № 1
Обставини справи :
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНІ
ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЇ" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 було укладено
попередній договір без номеру від
На виконання п. 1 попереднього договору
між сторонами було укладено договір
оренди нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010 р. Згідно п. 1 договору оренди
Відповідач зобов'язався передати в
оренду Позивачу, а Позивач прийняти від
Відповідача нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. На виконання п. 5
попереднього договору Позивач сплатив
на користь Відповідача 15 860 грн. в
рахунок оплати 50 % від вартості
місячної орендної плати згідно
Згідно п. 8.1 договору оренди договір
укладено на строк 35 місяців. 02.11.2013 р.
сплив строк дії договору. За період дії
договору оренди між Позивачем та
Відповідачем та і не було укладено акту
приймання - передачі приміщення за
договором оренди. Тобто фактичне
користування Позивачем приміщенням
так й не розпочалося.
З урахуванням положень договору оренди
та діючого законодавства до Позивача
протягом строку дії договору оренди
так й не перейшло право користування
приміщенням. Таким чином, у Відповідача
відсутнє право на отримання грошових
коштів в сумі 15 860 грн. за передачу в
оренду приміщення у зв'язку з тим, що
така передача фактично не відбулася,
акт приймання - передачі Позивач та
Відповідач не підписували, фактичне
користування приміщенням Позивач не
здійснював, право користування
приміщенням до Позивача не надходило.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.11.2013р. порушено провадження
призначено у судовому засіданні на
18.12.2013 р. за участю представників
16.12.2013р. через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника відповідача
надійшов письмовий відзив на позов,
відповідно до якого Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 заперечує
проти задоволення заявлених позовних
вимог в повному обсязі, оскільки
завдаток у розмірі 15 860,00 грн. було нею
отримано за укладеним між Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Інтернаціональні телекомунікації" та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
договором, який недійсним не
визнавався і в встановленому порядку
не був розірваний, то вказані грошові
кошти були набуті за наявності
правової підстави, а тому не можуть
бути витребувані як безпідставні.
18.12.2013р. через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника відповідача
надійшла зустрічна позовна заява,
відповідно до якої Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 просить
визнати договір оренди нежитлового
приміщення № 1751 від 02.12.2010р. укладений
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації" - недійсним.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.12.2013р., відповідно до ст. ст.
60-65, 77, 86 Господарського процесуального
кодексу України, прийнято зустрічну
позовну Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації" про визнання
договору недійсним до спільного
розгляду з первісним позовом та
оголошено в судовому засіданні перерву
20.01.2014р. через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника позивача за
первісним позовом надійшли
заперечення на відзив відповідача за
первісним позовом та відзив на
зустрічну позовну заяву.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.01.2014р., відповідно до ст. ст.
69, 77 Господарського процесуального
кодексу України, продовжено строк
вирішення спору та оголошено в
судовому засіданні перерву д 10.02.2014р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. призначено
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 р. доручено розгляд справи №
Трофименко Т.Ю. (головуюча), Ващенко Т.М.,
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.02.2013р., відповідно до ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, колегією суддів Трофименко
Т.Ю. (головуюча), Ващенко Т.М., Смирнова
Ю.М. прийнято справу до свого
провадження та призначено розгляд
справи на 17.03.2014р.
В судовому засіданні 17.03.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошувалась перерва до 07.04.2014р.
В дане судове засідання представник
позивача не з'явився, заяв та клопотань
на адресу суду не надходило.
В даному судовому засіданні
представник відповідача за первісним
позовом - заперечував проти
задоволення заявлених позовних вимог в
повному обсязі з підстав викладених у
Представник позивача за зустрічним
позовом - підтримав заявлені позовні
У судовому засіданні 07.04.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача за первісним позовом та
представника позивача за зустрічним
позовом, Господарський суд міста Києва,
З матеріалів справи вбачається, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНТЕРНАЦІОНАЛЬНІ
ТЕЛЕКОМУНІКАЦІЇ" та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 було укладено
попередній договір без номеру від
На виконання п. 1 попереднього договору
між сторонами було укладено договір
оренди нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010 р. Згідно п. 1 договору оренди
Відповідач зобов'язався передати в
оренду Позивачу, а Позивач прийняти від
Відповідача нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. На виконання п. 5
попереднього договору Позивач сплатив
на користь Відповідача 15 860 грн. в
рахунок оплати 50 % від вартості
місячної орендної плати згідно
Згідно п. 8.1 договору оренди договір
укладено на строк 35 місяців. 02.11.2013 р.
сплив строк дії договору.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначає, що за період дії
договору оренди між Позивачем та
Відповідачем та і не було укладено акту
приймання - передачі приміщення за
договором оренди. Тобто фактичне
користування Позивачем приміщенням
так й не розпочалося.
З урахуванням положень договору оренди
до Позивача протягом строку дії
договору оренди так й не перейшло право
користування приміщенням. Таким чином,
у Відповідача відсутнє право на
грн. за передачу в оренду приміщення у
зв'язку з тим, що така передача фактично
не відбулася, акт приймання - передачі
Позивач та Відповідач не підписували,
фактичне користування приміщенням
Позивач не здійснював, право
користування приміщенням до Позивача
В своїх позовних вимогах позивач
посилається на ч. 1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Позивач вказує на те, що підстава
утримувати Відповідачем у себе грошові
із фактичним закінченням строку дії
договору оренди 02.11.2013 р. та не
переданням за час його дії в
користування Позивачу нежитлового
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.
З метою досудового врегулювання спору,
позивач 25.10.2013 року звертався із
письмовою заявою до Відповідача.
Вказаною заявою Позивач просив
Відповідача повернути грошові кошти в
Проте, Відповідач залишив без
відповіді звернення Позивача вих. №
5446-21 від 25.10.2013 р., грошові кошти в сумі
Позивача так й не надійшли.
Главою вісімнадцятою цивільного
кодексу України регулюються положення
набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України
визначено загальні положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
1. Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
2. Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
3. Положення цієї глави застосовуються
1) повернення виконаного за недійсним
2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Частиною 1 ст. 1213 Цивільного кодексу
передбачено, набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі.
Аналіз указаної норми права дає
підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжують
такі юридичні факти: 1) набуття особою
майна або його збереження за рахунок
іншої особи; 2) відсутність для цього
правових підстав або якщо такі відпали.
Оскільки між сторонами у даній справі,
було укладено попередній договір від
23.11.2010 р., а кошти, які позивач просить
стягнути з відповідача, отримано
останнім як завдаток у розмірі 50 % від
вартості місячної орендної плати, то
такі кошти набуто за наявності
правової підстави, а тому не може бути
витребувано відповідно до положень ст.
Правова позиція щодо застосування
положень ст. 1212 ЦК України висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 22.01.2013 у справі № 5006/18/13/2012.
Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.
Позивачем не було надано суду належне
обгрунтування та докази на
підтвердження обставин, які
підтверджують порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
останнього з боку відповідача.
Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
За таких обставин суд вважає вимоги
позивача за первісним позовом є не
обґрунтованими, документально не
підтвердженими та такими, що не
підлягають задоволенню.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
просить визнати договір оренди
нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010р. укладений між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації" - недійсним на
підставі статті 234 Цивільного кодексу
України, посилаючись на те, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації" за весь час дії
основного договору не виконало умов п.
3.5. основного договору та не вступило у
строкове платне користування
приміщенням, тому відповідачем за
зустрічним позовом було укладено з
позивачем за зустрічним позовом
фіктивний договір з метою повернення
завдатку, сплаченого відповідно до
умов попереднього договору.
Вирішуючи спір про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача за зустрічним
задоволенню не підлягають з наступних
Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Правові
наслідки визнання фіктивного
правочину недійсним встановлюються
Пунктом 3.11. постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013р., фіктивний правочин (стаття 234
ЦК України) є недійсним незалежно від
мети його укладення, оскільки сторони
не мають на увазі настання правових
наслідків, що породжуються відповідним
правочином. Таким може бути визнаний
будь-який правочин, в тому числі
нотаріально посвідчений. Якщо
сторонами не вчинено ніяких дій на
виконання фіктивного правочину,
господарський суд приймає рішення лише
про визнання фіктивного правочину
недійсним без застосування будь-яких
наслідків. У разі коли на виконання
правочину було передано якесь майно,
такий правочин не може розцінюватися
як фіктивний. Саме лише невчинення
сторонами тих чи інших дій на виконання
правочину не означає його фіктивності.
Визнання фіктивного правочину
недійсним потребує встановлення
господарським судом умислу його
З урахуванням того, що фіктивний
правочин не спрямований на набуття,
зміну чи припинення цивільних прав та
обов'язків, він не створює
цивільно-правових наслідків незалежно
від того, чи він був визнаний судом
У розгляді відповідних справ суд має
враховувати, що ознака фіктивності має
бути притаманна діям усіх сторін
правочину. Якщо хоча б одна з них
намагалася досягти правового
результату, то даний правочин не може
визнаватися фіктивним. Позивач, який
вимагає визнання правочину недійсним,
повинен довести, що всі учасники
правочину не мали наміру створити
правові наслідки на момент його
Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання п. 5 попереднього договору
відповідач за зустрічним позовом
сплатив на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 15 860 грн. в
рахунок оплати 50 % від вартості
місячної орендної плати згідно
Крім того матеріалами справи
підтверджується, що між сторонами
велась переписка щодо підписання акту
приймання-передачі приміщення (лист
від 17.12.2010р., лист від 03.12.2010р. (докази
направлення наявні в матеріалах
справи).
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Позивачем за зустрічним позовом не
доведено обставин згідно зі ст. 234
Цивільного кодексу України, на
підставі якої оскаржуваний договір
оренди нежитлового приміщення № 1751 від
02.12.2010р., укладений між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональні
телекомунікації", підлягав би визнанню
За таких обставин в зустрічному позові
належить відмовити повністю.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивачів за
первісним та зустрічним позовом.
Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -
1) В задоволенні позовних вимог за
первісним позовом відмовити повністю.
2) В задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 09.04.2014р.

Колегія суддів
Трофименко Т.Ю. (головуюча)
Ващенко Т.М.
Смирнова Ю.М.