ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 р.
Справа № 914/372/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Український інноваційний
банк», м. Київ

до відповідача - 1: Головного управління
юстиції у Львівській області в особі
Відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області, м.
Мостиська

до відповідача - 2: Управління Державної
казначейської служби України у
Мостиському районі Львівської області,
м. Мостиська

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: Філія 14 Приватне
підприємство «Нива-В.Ш.», м. Львів

про: стягнення 15 271,95 грн.,

Суддя О. Долінська

При секретарі Н.Вашкевич

За участю представників:

позивача : Копанський М.Л. - дов. №571 від
09.09.2013 року,

відповідача - 1: не зявився,

відповідача - 2: Лещишин А.О. - дов. №б/н
від 19.02.2014 року,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів: не зявився,

Представникам сторін роз'яснено
права та обов'язки передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. Клопотань про технічну
фіксацію судового процесу не
поступало.

На розгляд господарського суду
Львівської області поступив позов
Публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк» до
відповідача - 1 Головного управління
юстиції у Львівській області в особі
Відділу державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції Львівської області, відповідач
- 2 Управління Державної казначейської
служби України у Мостиському районі
Львівської областіпро стягнення 15 271,95
грн. Ухвалою від 07.02.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 20.02.2014р.

Ухвалою від 25.03.2014 року
господарського суду Львівської
області залучено в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачів філія 14 Приватне
підприємство «Нива-В.Ш.».

Через канцелярію суду 03.04.2014 року
представник позивача подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просить:

« 1. стягнути з Управління Державної
казначейської служби України у
Мостиському районі Львівської області
на користь позивача завдані збитки в
сумі 14 021,95 грн.

2. в частині стягнення коштів в сумі 1250,00
грн. витрат на проведення виконавчих
дій провадження припинити.

3. судові витрати покласти на головне
управління юстиції у Львівській
області в особі Відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції
Львівської області».

Ухвалою від 03.04.2014 р. заяву про
зменшення позовних вимог прийнято
судом, оскільки вона не протирічить
діючому законодавству, не порушує
нічиї права та охоронювані законом
інтереси, а також є процесуальним
правом сторони, відповідно до ст. 22 ГПК
України та за клопотанням
представника позивача продовжено
строк розгляду справи з 06.04.2014 р. на 15
календарних днів.

Рух справи відображено у
відповідних ухвалах суду, які
містяться в матеріалах справи.

11.04.2014 р. представником позивача подано
клопотання про зменшення позовних
вимог, яким просить стягнути з
Державного бюджету України через
відповідача-2 14 021,95 грн. завданих
збитків та повернути зайво сплачений
судовий збір в розмірі 1827,00 грн., на
підставі п.13 ч2 ст. 3 ЗУ «Про судовий
збір».

В судове засідання 15.04.2014 р. представник
позивача з'явився, позов підтримав з
врахуванням клопотання про зменшення
позовних вимог за вх. №1932/14 від 11.04.2014 р.
Вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 15 .04.2014 р.
представник відповідача - 1 не з'явився,
незважаючи на те, що належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи судом. Вимоги ухвали суду
виконав.

В судове засідання 15.04.2014 р. представник
відповідача - 2 з'явився, позов не
визнає, вимоги ухвали суду виконав.

В судове засідання 15.04.2014 р. представник
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів не з'явився,
незважаючи на те, що належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи судом. Вимоги ухвали суду
виконав.

В судовому засіданні 15.04.2014 р. судом
прийнято клопотання про зменшення
позовних вимог подане 11.04.2014 р.
представником позивача, яку суд
розцінює як заяву про зменшення
позовних вимог, так як вона не
протирічить діючому законодавству, не
порушує нічиї права та охоронювані
законом інтереси, а також є
процесуальним правом сторони,
відповідно до ст. 22 ГПК України.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у ній матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 15.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-2 сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, оглянувши оригінали
документів, суд встановив.

16 жовтня 2007р. між Акціонерним
товариством «Український інноваційний
банк» в особі Святошинської філії
Акціонерного товариства «Український
інноваційний банк», правонаступником
всіх прав та обов'язків якої є Публічне
акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ
ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (скорочена назва -
ПАТ «УКРІНБАНК») (надалі -Позивач/Банк)
та ОСОБА_4 (надалі - Позичальник) було
укладено кредитний договір № 00698
(надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.2. Кредитного
договору Позичальнику Банком було
надано кредит в розмірі 26 910, 00 дол. США
(Двадцять шість тисяч дев'ятсот десять
доларів США 00 центів) (надалі - Кредит)
на термін до 15 жовтня 2014 року, із
сплатою 12 % річних.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного
договору Банк на умовах забезпечення,
повернення, строковостІ. оплатності та
цільового використання надав
Позичальнику Кредит на придбання
автомобіля Рeugeot 407 SТ 1.8Е, 2006 року
випуску (надалі - Автомобіль).

16 жовтня 2007р. в якості забезпечення
виконання зобов'язань за Кредитним
договором між Банком та ОСОБА_4 (надалі -
Заставодавець) укладено договір
застави, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6.
зареєстрований в реєстрі за № 5859
(надалі - Договір застави), предметом
якого є автомобіль Рeugeot 407 SТ 1.8Е, 2006 року
випуску, шасі (кузов, рама- коляска) №
НОМЕР_2. реєстраційний № НОМЕР_1 (надалі
- Автомобіль) (п. 1.2. Договору застави).

На підставі вищевказаного Договору
застави 18.10.2007р. в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна було
зареєстровано обтяження на
вищевказаний транспортний засіб за ПАТ
«УКРІНБАНК».

У зв'язку із неналежним виконанням
зобов'язань за Кредитним договором 02
липня 2010р. Бородянським районним судом
Київської області винесено рішення
(справа № 2-129/10) про стягнення солідарно
з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь Банку
заборгованості за Кредитним договором
у сумі 26 964. 65 дол. США (двадцять шість
тисяч дев'ятсот шістдесят чотири
долари США 65 центів) та судових витрат у
сумі 2 490,00 грн. (дві тисячі чотириста
дев'яносто гривень 00 копійок).
Зазначене рішення набрало законної
сили 22.07.2010р., після чого 23.07.2010р.
Бородянським районним судом Київської
області видано виконавчі листи, які
передано на примусове виконання до
Відділу державної виконавчої служби
Бородянського районного управління
юстиції.

11.02.2011р. Відділом державної
виконавчої служби Бородянського
районного управління юстиції було
відкрито виконавче провадження № 24340431
та № 24341618 з виконання виконавчих,
листів щодо примусового стягнення
заборгованості з боржника ОСОБА_4, що
підтверджується Постановами про
відкриття виконавчих проваджень від
11.02.2011р.(містяться в матеріалах справи).

На даний час рішення суду не
виконано повністю, виконавче
провадження триває.

Згідно відповіді Львівської
митниці Міністерства доходів і зборів
України (вих. № 11.4/38-2795 від 09.08.2013р.) на
запит Банку (вих. № 02-527 від 01.08.2013р.)
стало відомо про те, що Постановою
Галицького районного суду м. Львова від
25.10.2011р. у справі № 3-3282/11 гр. ОСОБА_8
визнано винним у вчинені
правопорушення, передбаченого ст.ст. 339,
352 МК України. Даною постановою
автомобіль марки Рeugeot 407 SТ 1.8Е, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, конфісковано в
дохід держави. Відділом державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції
Львівської області. 25.07.2013 р. була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження про примусове
виконання постанови №3-3282/11 виданої
25.10.2011 р. Галицьким районним судом м.
Львова (ВП №39057901), накладено арешт на
зазначений вище автомобіль, вчинено
відповідні виконавчі дії по його
конфіскації в дохід держави, в зв'язку з
чим проводилась реалізація даного
конфіскованого автомобіля, шляхом
проведення аукціону 17.12.2013 р. за
результатами проведення аукціону
складено відповідний протокол №1413155-1
від 17.12.2013 р. 14 філією ПП «Нива - Ш» (копії
містяться в матеріалах справи).
Переможцем аукціону став ОСОБА_9, який
придбав даний лот за 16 950,00 грн., з яких 15
271,95 грн. перерахував на депозитний
рахунок відповідача - 1, що відкритий в
Управлінні Державного казначейства
України у Мостиському районі
Львівської області.

З цих коштів ВДВС Мостиського району
суму 14 021,95 грн. платіжним дорученням
№2009 від 26.12.2013 р. перерахував в доход
Держбюджету України, а кошти в сумі 1250
грн. - це витрати понесені ВДВС на
проведення виконавчих дій з реалізації
конфіскованого автомобіля.

Позивач вважає, що реалізацією
конфіскованого автомобіля, що
перебуває в заставі Банку, Головним
управлінням юстиції у Львівській
області в особі Відділу державної
виконавчої служби Мостиського
районного управління юстиції
Львівської області було завдано ПАТ
«УКРІНБАНК» збитків в розмірі, що
становить суму від реалізації
конфіскованого Автомобіля, а саме на 14
021, 95 грн. (чотирнадцять тисяч двадцять
одна гривня 95 копійок) виходячи з
наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України.

Умови І порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку.

Кошти від реалізації конфіскованого
заставного майна було зараховано до
державного бюджету.

У ході виконавчого провадження
державний виконавцем не було
повідомлено ПАТ «УКРІНБАНК» про
накладення арешту на автомобіль,
що перебуває в заставі ПА Т
«УКРІНБАНК». Зареєстроване право
застави у ПАТ «УКРІНБАНК» виникло
набагато раніше винесення постанови
Галицьким районним судом м. Львова про
конфіскацію автомобіля, відповідно у
державного виконавця не було правових
підстав згідно ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження» звертати
стягнення на заставний автомобіль, так
як в даному випадку звернення
стягнення на предмет застави є
порушенням вимог чинного
законодавства та прав ПАТ «УКРІНБАНК»
як заставодержателя.

Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові від 03.06.2005р. № 8 «Про
судову врвггнку у справах про
контрабанду та порушення митних
правил» роз'яснив, що у разі, коли
неможливо виконати постанову суду про
конфіскацію товарів, що є
безпосередніми предметами юрушення
митних правил (у тому числі
транспортного засобу), або предметів зі
спеціально виготовленими сховищами
(тайниками), використаних для
приховування товарів від митного
контролю, або транспортного засобу, що
використовувався для переміщення
предметів порушення впннх правил через
митний кордон України, з
правопорушників стягується вартість
зазначених поварів, предметів і
транспортних засобів шляхом зміни
способу і порядку виконання рішення
відповідно до ст. 33 Закону України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, суд
дійшов висновку, що позов
обґрунтований поданими доказами,
відповідачами не спростований та
підлягає до задоволення в сумі 14 021,95
грн. з огляду таке.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються ЗУ "Про
виконавче провадження". Вказаний
нормативний акт є спеціальним по
відношенню до інших нормативних актів
при вирішенні питання щодо оцінки дій
державної виконавчої служби.

Державний виконавець як працівник
органу державної виконавчої служби
згідно ст. 7 ЗУ "Про державну виконавчу
службу" зобов'язаний сумлінно
виконувати службові обов'язки, не
допускати у своїй діяльності порушення
прав громадян та юридичних осіб,
гарантованих Конституцією України та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Згідно п.10 ч. 1 ст 346 ЦК України, право
власності припиняється, зокрема, у разі
конфіскації, що і мало місце в даному
випадку.

До особи може бути застосовано
позбавлення права власності на майно
за рішенням суду як санкція за вчинення
правопорушення (конфіскація) у
випадках встановлених законом.
Конфісковане майно переходить у
власність держави безплатно (ст. 354 ЦК
України).

Отже, з моменту набрання чинності
рішенням Галицького районного суду м.
Львова №3-3282/11 від 25.10.2011 р. про
конфіскацію в дохід держави
транспортного засобу, а саме
автомобіля Рeugeot 407 SТ 1.8Е, 2006 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1
право власності власника майна ОСОБА_4
припинилось.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 ЗУ «Про
виконавче провадження», майно, що
підлягає конфіскації, вилучається.
Реалізація конфіскованого майна
здійснюється в порядку встановленому
цим законом (ст. 64 ЗУ «Про виконавче
провадження»). ЗУ «Про виконавче
провадження» не містить заборони щодо
вчинення виконавчих дій по реалізації
заставного майна, яке підлягає
конфіскації.

Статтею 57 Закону України "Про
заставу" передбачено захист інтересів
заставодержателя при припиненні його
прав та прав заставодавця на
заставлене майно на підставах
передбачених законом. Зокрема, ч. 2
вказаної статті регламентовано, що у
разі вжиття державою заходів до
примусового вилучення заставленого
майна або майнових прав
(націоналізація, реквізиція,
конфіскація, накладення секвестру, а
також інших заходів, аналогічних за
своїми наслідками), держава
відшкодовує збитки, заподіяні
заставодержателю внаслідок здійснення
цих заходів.

Вищий арбітражний суд України в
роз'ясненні від 24.12.1999 р. № 02-5/602 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
Закону України "Про заставу" зазначив,
що заставодержатель, якому завдано
збитків у зв'язку з діями держави
(державних органів) стосовно
примусового вилучення заставленого
майна чи припинення права власності на
заставлене майно, вправі звернутися з
позовом до відповідного державного
органу про відшкодування цих збитків у
повному обсязі, хоча б згадані дії були
правомірними. У таких випадках
господарським судам слід
застосовувати загальні норми
цивільного законодавства стосовно
відшкодування шкоди із врахуванням
спеціальних норм, передбачених статтею
57 закону, які, зокрема, не ставлять
обов'язок щодо відшкодування шкоди у
залежність від наявності вини у діях
відповідача.

Враховуючи викладене, відповідач - 1
діяв відповідно до чинного
законодавства України в рамках
виконавчого провадження на виконання
постанови Галицького районного суду м.
Львова №3-3282/11 від 25.10.2011 р. про
конфіскацію в дохід держави
транспортного засобу.

Одночасно аналізуючи норми ст. 57 ЗУ
«Про заставу» суд прийшов до висновку,
що право позивача, як заставодержателя
захищається цим законом, а тому, позов
підлягає задоволенню в сумі стягнення
14 021,95 грн. з Державного бюджету України
через відповідача - 2 на користь
позивача.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України
"Про судовий збір", за подання позовної
заяви про відшкодування шкоди,
заподіяної особі незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, їх
посадовою або службовою особою, а так
само незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури або суду, судовий збір не
сплачується.

Однак, при поданні позовної заяви до
суду Публічним акціонерним
товариством «Український інноваційний
банк» сплачено судовий збір в розмірі
1827,00 грн., що підтверджується платіжним
дорученням №662398 від 27.01.2014 р., долученим
до позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України
"Про судовий збір", сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом. Як визначено ч.2 цієї ж статті,
в такому випадку судовий збір
повертається в розмірі переплаченої
суми.

Пленумом Вищого господарського суду
України в п.5.2 Постанови №7 від 21.02.2013р.
роз'яснено, що питання про повернення
сплаченої суми судового збору
вирішується господарським судом за
результатами розгляду відповідних
матеріалів, у тому числі й за
відсутності заяви (клопотання) сторони
чи іншого учасника судового процесу
про повернення суми судового збору. Про
таке повернення, серед іншого,
зазначається в резолютивній частині
судового рішення, яким закінчується
розгляд справи по суті (при цьому в його
мотивувальній частині наводяться
підстави повернення сум судового збору
згідно із Законом).

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що судовий збір
в розмірі 1827,00 грн. належить повернути
позивачу як такий, що сплачений
надмірно.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Державного бюджету
України через Управління Державної
казначейської служби України у
Мостиському районі Львівської області
на користь Публічного акціонерного
товариства «Український інноваційний
банк» (адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова-
Ласточкіна, буд. 10-А, ) 14
021,95 грн. завданих збитків.

3. Повернути Публічному акціонерному
товариству «Український інноваційний
банк» (адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова-
Ласточкіна, буд. 10-А, )
судовий збір у розмірі 1827,00грн., доказом
сплати якого є платіжне доручення №662398
від 27.01.2014 р.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 17.04.2014 р.

Суддя
Долінська О.З.