ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року
Справа № 904/4450/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Пархоменко
Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання:
Губенко Ю.Е.

за участю представників сторін:

від позивача: Бережок С.І., головний
юрисконсульт відділу
претензійно-позовної роботи
управління претензійно - позовної
роботи юридичного департаменту;
довіреність № 14-65 від 22.03.2013р.;

представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.01.2014р. у справі № 904/4450/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства
"Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 239 298 373,44 грн. за договором
купівлі-продажу природного газу

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013р. Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод" про стягнення
основного боргу - 212 421 496,81 грн., 3%
річних - 1 896 278,67 грн., інфляційних
втрат - 629 699,81 грн., пені - 9 481 393,37 грн., 7 %
штрафу - 14 896 504,78 грн. за спожитий
природній газ.

11.01.2014р.позивачем було подано
заяву про уточнення позовних вимог №
14/2-1076, в якій були зменшені вимоги в
частині стягнення основного боргу та
інфляційних втрат та збільшення вимог
щодо стягнення пені та 3% річних,
позивач просив стягнути з відповідача
пеню - 15 743 133, 77 грн., 7 % штрафу - 14 896
504,78 грн., 3% річних - 4 492 045, 49 грн. та
інфляційних втрат - 40 049, 46 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014р.
у справі № 904/4450/13, яке підписано і
оформлено відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України 30.01.2014р. (у складі колегії
суддів : головуючий колегії Назаренко
Н.Г., суддів Бєлік В.Г., Мартинюк С.В.), в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що
сторони шляхом вчинення конклюдентних
дій фактично змінили умови договору
щодо порядку розрахунків за договором,
погодившись, що поставка відбувається
не на умовах попередньої оплати. Нового
порядку та строків розрахунків за
поставлений природний газ сторони не
передбачили. Доказів направлення
вимоги в порядку статті 530
Господарського процесуального кодексу
України позивач не надав, таким чином
суд першої інстанції дійшов до
висновку, що у позивача не настало
право вимоги штрафних санкцій, 3% річних
та інфляційних втрат.

Не погодившись із рішенням
господарського суду, ПАТ НАК "Нафтогаз
України" звернулось до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 27.01.2014р. у справі № 904/4450/13 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені у сумі 15 743
133,77 грн., 7% штрафу -14 869 504,77 грн., 3 % річних
- 492 045,49 грн. та інфляційних нарахувань -
40 049,46 грн. скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної
скарги позивач вказує на те, що рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволені пені, 7% штрафу,
інфляційних нарахувань, 3% річних
винесене з порушенням норм
матеріального права. Скаржник вважає,
що доводи викладені у рішенні суду
першої інстанції є необґрунтованими,
такими, що не відповідають дійсним
обставинам справи, а тому рішення
підлягає скасуванню. Посилання
господарського суду на зміну порядку
оплати, а саме вчинення конклюдентних
дій, які фактично змінили умови
договору в порядку розрахунків за
договором, погодившись з тим, що по
поставка газу відбулась не на умовах
попередньої оплати скаржник вважає
безпідставними. Позивачем було
направлено вимогу про сплату боргу та
нарахованих на нього штрафних санкцій
№ 26/2-39-13 від 03.04.2013р. Вважає, що при
винесенні рішення судом першої
інстанції було невірно застосовані
положення статей 530 та 692 Цивільного
кодексу України, оскільки позивач
передавав газ відповідачу на свій
страх та ризик і в даному випадку
постачання газу без передоплати є
правом, а не обов'язком позивача, як це
передбачено умовами договору.
Скаржник, посилаючись на умови
договору, вважає, що сторони
передбачили строк кінцевої оплати, а
оскільки відповідач прострочив строки
щодо виконання зобов'язання за
правочином, позивач має право на
штрафні санкції, 3% річних та інфляційні
втрати.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.02.2014р. колегією суддів у складі:
головуючого судді Пархоменко Н.В.
(доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередко
А.Є. апеляційна скарга була прийнята до
розгляду з відновленням строку та
призначена на 11.03.2014р.

У судове засідання 11.03.2014р.
сторони не з'явились, від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду апеляційної скарги у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
представника (вх.№1594/14), враховуючи
неявку сторін та заявлене клопотання,
розгляд апеляційної скарги було
відкладено на 15.04.2014р.

Відповідач відзив на апеляційну
скаргу не надав.

До канцелярії Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
15.04.2014р. від відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
апеляційної скарги у зв'язку з
відрядженням представника (вх. №2513/14).

Апеляційний суд відхиляє
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, оскільки
представник відповідача належним
чином був повідомлений про день та час
розгляду справи, двічі не з'явився у
судове засідання без поважних причин,
справа може бути розглянута без участі
представника відповідача, крім того,
справа не може бути відкладена в межах
строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, а клопотання про продовження
строків вирішення спору сторони не
надали.

15.04.2014р. в судовому засіданні була
оголошена вступна та резолютивна
частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Між позивачем - Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та відповідачем -
Відкритим акціонерним товариством
"Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод" (покупець)
30.09.2011р. було укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
515111884 та додаткові угоди № 1 від 30.09.2011р.,
№ 2 від 11.10.2011р., № 3 від 14.11.2011р., № 4 від
10.01.2012р., № 5 від 27.06.2012р. які стосуються
зміни ціни на газ.

Відповідно до пункту 1.1. договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011р. та у
2012р. природний газ (за кодом згідно УКТ
ЗЕД , ввезеного на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", (далі газ),
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах даного договору.

Газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для власних потреб. Покупець
є кінцевим споживачем (пункт 1.2
договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено,
що продавець передає покупцеві з 01
жовтня 2011р. по 31 грудня 2012р. газ в
обсязі до 295 000 тис. куб.м. (двісті
дев'яносто п'ять мільйонів куб.м.), у
тому числі по місяцях кварталів (тис.
куб м).

Приймання - передача газу,
переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця (пункт
3.3. договору).

Відповідно до пункту 3.4. договору
не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем продажу газу,
покупець зобов'язується надати
покупцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Протягом дії договору між
сторонами до договору були укладено
ряд додаткових угод до нього: № 1 від
30.09.2011р., № 2 від 11.10.2011р., № 3 від 14.11.2011р.,
№ 4 від 10.01.2012р. № 5 від 27.06.2012р. (а.с.35-39).

Додатковою угодою №3 від 14.11.2011р.
сторонами внесено зміни до пункту 6.1.
договору щодо порядку розрахунків, а
саме:

-оплата за природний газ з
врахуванням вартості транспортування
територією України проводиться
покупцем виключно грошовими коштами в
такому порядку:

-оплата в розмірі 30 % (тридцяти
відсотків) від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться не
пізніше ніж за 5 (п'ять) банківських днів
до початку місяця поставки газу;

-оплата в розмірі по 35% (тридцять
п'ять відсотків) від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за
спожитий газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання - передачі газу (за звітний
місяць) до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 6.3. договору
в платіжних дорученнях покупець
повинен обов'язково вказувати номер
договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у покупця за
цим договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Пунктом 11.1. договору зазначено, що
договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін, скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011р. до
31.12.2012р., а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивач протягом жовтня -
грудня 2012р. здійснив поставку
природного газу відповідачу згідно
актів приймання-передачі природного
газу від 31.10.2012р., від 30.11.2012р. та від
31.12.2012р. (а.с. 40-42) на загальну суму 212 421
496,81 грн.

Відповідач, отриманий газ, у
терміни визначені пунктом 6.1 договору (
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу ) не сплатив, на
час звернення позивача з позовом за
відповідачем рахувалась
заборгованість в розмірі 212 421 496,81 грн.,
що і стало причиною звернення позивача
до суду.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції відповідач сплатив
основний борг в повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями (а.с. 106-113).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем вартості отриманого газу
позивач просить стягнути з останнього
15 743 133, 77 грн. - пені; 14 896 504,78 грн. - 7 %
штрафу;

4 492 045, 49 грн. - 3% річних та 40 049, 46 грн.
- інфляційних втрат (а.с. 148-150).

Апеляційний суд вважає, що суд
першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову невірно застосував
норми законодавства, а саме статті 525,
526, 530, 625, 693 Цивільного кодексу України,
що призвело до прийняття неправильного
рішення.

Згідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно статті 179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 693
Цивільного кодексу України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі - продажу, а якщо
такий строк не встановлений договором,
- у строк, визначений відповідно до
статті 530 цього Кодексу .

Матеріалами справи встановлено
порушення відповідачем зобов'язання з
оплати основного боргу.

Виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом (частина 1 статті
548 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Відповідно до статті 549 названого
Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

В пункті 7.2. договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору,
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 % від суми
простроченого платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням
умов договору щодо своєчасної оплати
за поставлений природний газ позивачем
нарахована відповідачу пеня за період
з 15.11.2012р. по 14.06.2013р. у сумі 15
743 133,77 грн., 7% штрафу у сумі 14 869 504,77 грн.
(а.с.155), які передбачені договором, за
розрахунком апеляційного суду пеня та
штраф вірно розраховані позивачем з
урахуванням поставок за кожним актом
приймання-передачі, за період що не
перевищує шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано
(частина 6 статті 232 Господарського
кодексу України) відповідач порушив
виконання грошового зобов'язання і має
сплатити відповідно до умов договору
пеню та 7 % штрафу.

Крім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача інфляційні
втрати за період з листопада 2012р. по
серпень 2013р. у сумі 40 049,46 грн. та 3 %
річних за період з 15.11.2012 р. по 09.09.2013р. у
сумі 4 492 045,49грн.

Відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Дослідивши розрахунок
інфляційних втрат наданий позивачем за
період з листопада 2012р. по серпень 2013р.
у сумі 40 049,46 грн. та 3 % річних за період з
15.11.2012р. по 09.09.2013р. у сумі 4 492 045,49грн.
апеляційний суд вважає, що розрахунок
позивача відповідає чинному
законодавству України, дійсним
обставинам справи, правильно враховує
періоди нарахувань, не містить
арифметичних помилок, враховує
положення листа Верховного Суду
України від 03.04.1997р. № 62-97р.
"Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", таким чином
інфляційні втрати та 3% річних
підлягають стягненню у заявленій сумі.

Аналізуючи розрахунок
інфляційних та 3% річних, апеляційний
суд зазначає, що відповідно до пункту
6.1 договору остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14 числа, наступного за місяцем поставки
газу, отже за приписами пункту 1.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" останнім днем
виконання грошового зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну, тобто в даному випадку 13 число,
та враховуючи положення листа
Верховного Суду України від 03.04.1997р. №
62-97р. "Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", який може
застосовуватися для розрахунку
інфляції (пункт 3.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань") слід
застосовувати індекс інфляції за
поточний місяць, як і визначив позивач
у своєму розрахунку.

Апеляційний суд погоджується з
доводами скаржника, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
законодавства, а саме статті 525, 526, 530,
625, 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" (пункт 1.7) якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору.

Відповідно до статті 538
Цивільного кодексу України, у разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі. При цьому, якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Поставка газу без попередньої
оплати є правом позивача і ніяким
чином не свідчить про вчинення
конклюдентних дій які нібито призвели
до фактичної зміни умов договору щодо
порядку розрахунків за договором, при
цьому відповідно до статей 692, 538
Цивільного кодексу України
відповідач не звільняється від оплати
отриманого газу.

Крім того, даним договором
купівлі-продажу газу були чітко
встановлені строки, щодо остаточного
розрахунку за поставлений газ (до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу).

Слід також зазначити, що у
відповідності до пункту 1.8. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань " до
подання позову до господарського суду,
звернення кредитора до боржника з
вимогою до сплату сум пені, інфляційних
нарахувань та процентів річних не
передбачено законом і тому не є
обов'язковим, отже, неподання
позивачем (кредитором) доказів такого
звернення не тягне за собою відмови в
задоволенні відповідних позовних
вимог.

Апеляційний суд, дослідив
посилання суду першої інстанції на
правову позицію Вищого господарського
суду України викладену у постанові від
10.12.2013р. у справі №901/1052/13, та зазначає,
що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" працює зі
своїми контрагентами в Україні за
аналогічними (спірному договору)
договорами купівлі-продажу природного
газу і відповідно до практики Вищого
господарського суду України за
аналогічними справами вимоги про
стягнення штрафних санкцій за
порушення зобов'язань, інфляційних
втрат та 3% річних задовольняються
(постанови Вищого господарського суду
України: від 11.02.2013р. справа №2/30/2012/5003;
справа №5027/602/2012; справа № 5013/1364/12;
справа №5011-42/10739-2012; від 07.03.2013р. справа
№5011-69/7246-2012).

За викладених обставин рішення
суду першої інстанції не відповідає
матеріалам справи та нормам діючого
законодавства, прийнято з порушенням
норм матеріального права та відповідно
до статті 104 Господарського
процесуального кодексу підлягає
скасуванню. Апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Крім того, апеляційний суд
зазначає, що позов було пред'явлено до
Відкритого акціонерного товариства
"Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод " відповідно до
Виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців та Статуту Публічного
акціонерного товариство "Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод" воно змінило найменування
юридичної особи з Відкритого
акціонерного товариства на Публічне
акціонерне товариство. Зміна типу
акціонерного товариства з приватного
на публічне не є його реорганізацією
(стаття 5 Закону України "Про акціонерні
товариства"). Таким чином, відповідачем
у справі є Публічне акціонерне
товариство "Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод".

Згідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір за подання апеляційної
скарги відноситься на скаржника.

Керуючись ст.99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014р.
у справі № 904/4450/13 задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.01.2014р.
у справі № 904/4450/13 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод" (49081, м. Дніпропетровськ, вул.
Столетова, 21, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" ( 01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) - 40 049 (сорок тисяч сорок
дев'ять) грн. 46 коп. інфляційних втрат; 15
743 133 (п'ятнадцять мільйонів сімсот
сорок три тисячі сто тридцять три) грн.
77 коп. пені; - 4 492 045 ( чотири мільйони
чотириста дев'яносто дві тисячі
сорок п'ять ) грн. 49 коп. 3% річних; -14 869
504 (чотирнадцять мільйонів вісімсот
шістдесят дев'ять тисяч п'ятсот чотири )
грн. 77коп. 7% штрафу; - 73 080 (сімдесят три
тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви; - 36 540 ( тридцять шість
тисяч п'ятсот сорок) грн. 00 коп. витрат
по сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Повний текст постанови

складений 22.04.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Пархоменко

Суддя
Л.А. Коваль

Суддя
А.Є. Чередко