м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 905/3931/13 14.04.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхове будівництво
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
про визнання договору фінансового
лізингу №L632-04/07 від 26.04.2007 недійсним в
частині встановлення у п.6.1 права
відповідача на вилучення у позивача
предмета лізингу у безспірному
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: не з'явилися;
від відповідача: Самоніна В.Д. (за
довіреністю від 20.12.2013).
В судовому засіданні 14 квітня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
До Господарського суду Донецької
області звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю "Шляхове
будівництво "Альтком" з позовною заявою
№29/05-04 від 29.05.2013 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання
договору фінансового лізингу №L632-04/07
від 26.04.2007 недійсним в частині
встановлення у п.6.1 права відповідача
на вилучення у позивача предмета
лізингу у безспірному порядку. Разом з
позовними матеріалами позивачем було
додано до суду заяву про забезпечення
Ухвалою Господарського суду Донецької
області від 31.05.2013 у справі №905/3931/13
порушено провадження у справі; заяву
позивача про забезпечення позову
Ухвалою Господарського суду Донецької
області від 31.07.2013 на підставі ст.17
Господарського процесуального кодексу
України справу №905/3931/13 передано за
підсудністю до Господарського суду
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.08.2013 прийнято справу
№905/3931/13 до провадження. Призначено
розгляд справи на 19.08.2013.
08.08.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшов лист від
Господарського суду Донецької області,
в якому зазначено, що 02.08.2013 до суду
надійшла апеляційна скарга Товариства
з обмеженою відповідальністю "Шляхове
будівництво "Альтком" на ухвалу
Господарського суду Донецької області
від 31.07.2013 у справі №905/3931/13.
З огляду на вищевикладене, ухвалою
Господарського суду міста Києва від
09.08.2013 зупинено провадження у справі
№905/3931/13 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шляхове
будівництво "Альтком" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Райффайзен Лізинг Аваль" про визнання
договору фінансового лізингу №L632-04/07
від 26.04.2007 недійсним в частині
встановлення у п.6.1 права відповідача
на вилучення у позивача предмета
лізингу у безспірному порядку. Справу
№905/3931/13 направлено до Господарського
суду Донецької області з метою
направлення до Апеляційного суду
Донецької області для вирішення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Шляхове
будівництво "Альтком" на ухвалу
Господарського суду Донецької області
21.10.2013 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшов лист
Господарського суду Донецької області
від 17.10.2013 у справі №905/3931/13 "Про
повернення справи". В листі повідомлено
про те, що постановою Донецького
апеляційного суду від 08.10.2013 ухвалу
Господарського суду Донецької області
у справі №905/3931/13 від 31.07.2013 залишено без
У зв'язку із закінченням апеляційного
провадження, відповідно до ст.17
Господарського процесуального кодексу
України, на виконання ухвали
Господарського суду Донецької області
від 31.07.2013 справу направлено до
Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2013 було поновлено
провадження у справі №905/3931/13 на
підставі ч. 3 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи призначено на 18.11.2013.
30.10.2013 до Господарського суду міста
Києва надійшов лист від Господарського
суду Донецької області №905/3931/13 від
25.10.2013, відповідно до якого 24.10.2013 до
Господарського суду Донецької області
надійшов запит на справу №910/3931/13
Донецького апеляційного
господарського суду у зв'язку із
надходженням касаційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхове будівництво
"Альтком" на ухвалу Господарського суду
Донецької області від 31.07.2013 по справі
№910/3931/13. У зв'язку з вищевикладеним,
просять терміново направити справу
№905/3931/13 на адресу Господарського суду
Судом було встановлено, що справа
№905/3931/13 підлягає направленню до
Господарського суду Донецької області
з метою направлення до Вищого
господарського суду України для
вирішення касаційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхове будівництво
"Альтком" на ухвалу Господарського суду
Донецької області від 31.07.2013, що
унеможливлює подальший розгляд справи
Господарським судом міста Києва, а тому
провадження у справі №905/3931/13 підлягає
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.10.2013 зупинено провадження у
справі №905/3931/13.
17.01.2014 до Господарського суду міста
Києва від Господарського суду
Донецької області надійшов лист від
11.01.2014, в якому зазначено, що Постановою
Вищого господарського суду України від
12.12.2013 ухвалу Господарського суду
Донецької області у справі №905/3931/13 від
31.07.2013 залишено без змін.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 поновлено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
У зв`язку із перебуванням судді Цюкала
Ю.В. на лікарняному, розпорядженням
голови Господарського суду міста Києва
від 17.02.2014, з метою дотримання
процесуальних строків, справу було
передано судді Підченку Ю.О.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.02.2014 суддею Підченко Ю.О.
прийнято справу до свого провадження.
Розгляд справи призначено на 17.03.2014.
У зв'язку із виходом судді Цюкала Ю.В. з
лікарняного, з метою уникнення
затягування розгляду справи,
розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу було
передано судді Цюкало Ю.В. для
подальшого розгляду справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.02.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято справу до свого провадження.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 відкладено розгляд
справи у судовому засіданні на 14.04.2014 на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
В судове засідання, призначене на 14.04.2014
з'явився представник відповідача,
надав усні пояснення по суті спору,
відповів на запитання суду.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
судового засідання повідомлений
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, суд, -
26.04.2007 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Шляхове будівництво
«Альтком» (далі за текстом - ТОВ «ШБ
«Альтком», позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль» (далі за
текстом - ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль», відповідач) було укладено
Договір фінансового лізингу (оренди)
№L632-04/07 (далі за текстом - Договір), за
умовами якого відповідач на підставі
Договору купівлі-продажу
зобов'язується придбати у свою
власність і передати на умовах
фінансового лізингу, без надання
послуг з управління та технічної
експлуатації, у володіння та
користування протягом усього строку
лізингу за плату (лізингові платежі)
індивідуально визначене майно, а
позивач зобов'язується прийняти
предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
Позивач зазначає, що на виконання умов
вказаного Договору відповідач передав
позивачу предмет лізингу, що
підтверджується відповідним Актом
В позовній заяві позивач наголошує на
тому, що Договір в частині встановлення
у п. 6.1. права відповідача на вилучення у
позивача предмета лізингу у
безспірному порядку є таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства України, а саме ст. 782
Цивільного кодексу України та порушує
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд визнати
Договір фінансового лізингу (оренди) №
L632-04/07 від 26.04.2007 недійсним в частині
встановлення у п. 6.1. права відповідача
на вилучення у позивача предмета
лізингу у безспірному порядку.
ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль»,
керуючись правом, наданим чинним
законодавством України звернувся до
суду з відзивом на позовну заяву,
відповідно до якого, вважає вимоги
позивача безпідставними та
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне. Відповідач зазначає, що при
укладанні Договору сторонами
дотримані вимоги, які встановлені
чинним законодавством України.
Постанова державного виконавця ВДВС
Куйбишевського РУЮ м. Донецька, якою
було відкрито виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
напису про повернення позивачем
(лізингоодержувачем) предмета лізингу
відповідачу відповідає зокрема ст.ст. 7,
10, 11 Закону України «Про фінансовий
лізинг». Крім того, відповідач
наголошує на тому, що право
лізингодавця (відповідача) вилучити
предмет лізингу нерозривно пов'язане
із зобов'язанням позивача
(лізингоодержувача) повернути предмет
лізингу.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.04.2007 між ТОВ «ШБ «Альтком»
(лізингоодержувач) та ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль» (лізингодавець) було
укладено Договір фінансового лізингу
(оренди) №L632-04/07.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільного
кодексу України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та законом
(ч. 2 цієї статті).

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

У відповідності до п.1.1. вказаного
Договору лізингодавець на підставі
Договору купівлі-продажу (поставки)
зобов'язується придбати у свою
власність і передати на умовах
фінансового лізингу, без надання
послуг з управління та технічної
експлуатації, у володіння та
користування протягом усього строку
лізингу за плату (лізингові платежі)
майно, найменування, технічний опис,
модель, рік випуску, ціна одиниці,
кількість і загальна вартість якого
зазначаються в специфікації, а
лізингоодержувач зобов'язується
прийняти предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі на умовах цього
Договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили,
що лізингоодержувач самостійно та на
власний ризик обрав предмет лізингу та
продавця (постачальника) предмета
лізингу Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шляхове будівництво
«Альтком».

Згідно з п.6.1. Договору, лізингодавець
має право достроково в односторонньому
порядку розірвати цей Договір та
вилучити у лізингоодержувача предмет
лізингу у безспірному порядку у
випадках, передбачених п.п. 6.1.1. - 6.1.5
Договору.

У відповідності до п.8.1. цей Договір
набуває чинності з дня його підписання
обома сторонами та сплати
лізингоодержувачем авансового
лізингового платежу згідно графіку і
діє до повного виконання сторонами
своїх обов'язків за цим Договором.

Пунктом 8.1.17 «Загальних умов
фінансового лізингу», що є Додатком №4
до Договору встановлено, що
лізингоодержувач зобов'язаний у разі
дострокового припинення дії Договору
та прийняття при цьому лізингодавцем
рішення про повернення предмета
лізингу, здійснити за власний рахунок
доставку предмета лізингу з усіма його
складовими частинами, обладнанням,
документами та іншими при
належностями, отриманими згідно Актів
приймання-передачі, в придатному для
експлуатації стані.

Крім того, відповідно до п.10.3
«Загальних умов фінансового лізингу»,
у разі дострокового припинення
Договору при настанні зазначених в п.п.
10.2.1 цих Загальних умов обставин
лізингоодержувач зобов'язаний
повернути предмет лізингу
лізингодавцю за власний рахунок у
визначені лізингодавцем строки та
місце в межах території України.
Незалежно від цього лізингодавець має
право самостійно вилучити предмет
лізингу з місця зберігання
(знаходження) такого предмету лізингу
без будь-яких погоджень або дозволу
лізингоодержувача з покладенням на
лізингоодержувача понесених при цьому
витрат.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.10.2012 відповідачем було направлено
телеграму №105102 та №105103 з
повідомленням про прийняте рішення про
відмову від Договору у зв'язку із
існуючою заборгованістю, разом з
вимогою повернути предмет лізингу.

Постановою про відкриття виконавчого
провадження №35127903 від 08.11.2012 відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого напису №2252 виданого 05.11.2012
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про повернення від ТОВ «ШБ «Альтком» на
користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль»
майна яким є автомобіль МАN 26.413 №
кузову/шасі WMAH23ZZZ4G166644, р.н. АА0367 СТ, 2003
р.в.

З позовних матеріалів слідує, що
предметом заявленого у даній справі
позову є матеріально-правова вимога
про визнання недійсним п. 6.1 Договору в
частині права відповідача на вилучення
у позивача предмета лізингу у
безспірному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Статтею 217 Цивільного кодексу України
визначено, що недійсність окремої
частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би вчинений
і без включення до нього недійсної
частини.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, скориставшись при цьому
належним способом захисту, зокрема,
наведеними статтею 16 Цивільного
кодексу України: визнання права,
визнання правочину недійсним,
припинення дії, яка порушує право та
інші.

Відповідно до ст. 782 Цивільного кодексу
України наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд. У разі
відмови наймодавця від договору найму
договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Положення вказаної норми статті
регулює правовідносини між сторонами
договору найму щодо відмови наймодавця
від договору найму та повернення речі.
Разом з цим погоджений сторонами
спірний пункт 6.1 Договору встановлює
право відповідача на розірвання
договору та вилучення предмета
лізингу.

Дана норма кореспондується з приписами
ч. 2 ст. 7 Закону, відповідно до якої
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону
лізингодавець має право: вимагати
розірвання договору та повернення
предмета лізингу у передбачених
законом та договором випадках.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону
лізингоодержувач зобов'язаний у разі
закінчення строку лізингу, а також у
разі дострокового розірвання договору
лізингу та в інших випадках
дострокового повернення предмета
лізингу - повернути предмет лізингу у
стані, в якому його було прийнято у
володіння, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, обумовленому
договором.

З наведеного вбачається, що право
лізингодавця на дострокове розірвання
договору фінансового лізингу та право
вимагати повернення предмета лізингу
передбачено положеннями ст. 10 Закону,
яка є спеціальною в сфері регулювання
правовідносин сторін Договору.
Посилання позивача на ст. 782 ЦК України,
якою останній обгрунтовує позовну
вимогу, вказуючи на невідповідність їй
пункту 6.1 договору в частині,
визнаються судом безпідставними,
оскільки не регулюють правовідносини,
що склалися між сторонами договору.

Таким чином судом встановлено, що п. 6.1
Договору в оспорюваній частині, в якій
сторони передбачили право
лізингодавця на вилучення предмета
лізигу в безспірному порядку,
відповідає приписам ст. 10 Закону, у
зв'язку з чим у суду відсутні підстави
для визнання його недійсним.

Разом з цим твердження позивача про те,
що право на вилучення предмета лізингу
у безспірному порядку не є тотожним з
правом вимоги щодо повернення речі,
судом визнається необгрунтованим,
оскільки результатом вилучення речі є
повернення її власнику.

За приписами ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до п. 2.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо в
разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК України), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.
Виходячи із наведеного, позивач не
надав суду доказів, які б
підтверджували обставини, викладені у
позовній заяві, з огляду на що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи 17.02.2014 до канцелярії
Господарського суду міста Києва
надійшла заява відповідача про
застосування строків позовної
давності. У вказаній заяві заявник
посилається на те, що оскільки
оскаржуваний Договір було укладено
26.04.2007, то й позивач довідався про
порушення свого права 26.04.2007, з огляду
на що строк позовної давності сплив
27.04.2010, враховуючи передбачений ст. 257
Цивільного кодексу України строк
позовної давності три роки.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судом установлено, що з моменту
підписання спірного Договору - 26.04.2007 до
моменту звернення з даним позовом до
суду - 31.05.2013, згідно з штампом вхідної
кореспонденції) пройшло більше, як три
роки. Відтак суд дійшов висновку, що
позивачем заявлено даний позов поза
межами встановленого строку позовної
давності, що є підставою для відмови в
позові.

На підставі вищезазначеного,
дослідивши матеріали та всебічно
з'ясувавши обставини справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхове будівництво
"Альтком" - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.04.2014.

Суддя
Ю.В.
Цюкало