ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 р.
Справа № 914/726/14

За позовом: Приватного підприємства
"Торгівельно-логістичний центр", м.
Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "П.Г.С. - Україна", м.
Львів

про: стягнення 222 483,18 грн.
заборгованості

Суддя Деркач Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Цукорник С.Г. - директор

від відповідача: не з"явився

Права і обов'язки передбачені ст.ст.20, 22
ГПК України роз'яснено. Заяв про відвід
судді не подавалось. Клопотання про
здійснення технічної фіксації
судового процесу не надходило. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Приватного підприємства
"Торгівельно-логістичний центр", м.
Львів до: Товариства з обмеженою
відповідальністю "П.Г.С. - Україна", м.
Львів про стягнення 222483,18 грн.
основного боргу.

Ухвалою господарського суду від
06.03.2014р. порушено провадження у справі
та призначено її до судового розгляду
на 18.03.2014р.

11.03.2014р. позивачем подано заяву про
забезпечення позову.

12.03.2014р. судом винесено ухвалу про
забезпечення позову, якою до вирішення
спору у даній справі, заборонено ТзОВ
"П.Г.С. - Україна" здійснювати відчуження
у будь-який спосіб рухомого та
нерухомого майна товариства.

Представник позивача в судове
засідання 18.03.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, через канцелярію
суду подав заяву про збільшення
позовних вимог за вх. № 1429/14 від 18.03.2014р.,
відповідно до якої просив стягнути з
відповідача 222 483,18 грн. основного боргу
та 297754,24грн. пені.

Передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. (п. 3.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

Відтак, розглянувши вказану заяву, суд
прийшов до висновку залишити її без
розгляду, оскільки вимога про
стягнення пені є додатковою, яка не
була заявлена при поданні позову і є
фактично поданням іншого позову.

Представник відповідача в судове
засідання 18.03.2014р. з'явився.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 08.04.2014р. для надання сторонам
можливості повністю виконати вимоги
ухвали суду.

Представник позивача в судовому
засіданні 08.04.2014р. підтримав позовні
вимоги, просив їх задоволити.

У судове засідання 08.04.2014р. представник
відповідача явку повноважного
представника не забезпечив, причин
неявки та невиконання вимог ухвали про
порушення провадження від 06.03.2014р. не
повідомив, хоча належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено:

Між позивачем та відповідачем було
укладено договори про спільне
використання технологічних мереж
основного споживача № 26/09/01 від 26.09.2012р.,
№01/0313 від 13.03.2013р. та №1/14 від 03.01.2014р.

Згідно предмету вказаних договорів ПП
„Торгівельно-логістичний центр"
зобов'язується забезпечити передачу
електричної енергії в межах величин,
дозволених Субспоживачу до
використання, а ТзОВ „П.Г.С. - Україна" -
своєчасно сплачувати плату за
використання електричної мережі
Основного споживача, отримані послуги,
в тому числі за послуги з компенсації
перетікання реактивної енергії та
вартості спожитої електроенергії, та
здійснювати інші платежі згідно
умовами цього договору.

У підтвердження виконання ПП
„Торгівельно логістичний центр"
взятих на себе зобов'язань за
договором, щомісячно сторонами
підписувались акти надання послуг, в
яких відображалося загальна вартість
робіт та відсутність зауважень по
об'єму, якості та строкам виконання
робіт (надання послуг).

Відповідно до умов п. 4 Договору про
спільне використання технологічних
мереж основного споживача №01/0313 від
13.03.2013р. та №1/14 від 03.01.2014р., ТзОВ „П.Г.С.
-Україна" зобов'язалося здійснювати
оплату за використання електричних
мереж Основного споживача за
розрахунковий період та здійснювати
оплату за надання послуг з компенсації
перетікання реактивної енергії на межі
балансової належності електромереж
відповідно до виставленого рахунку
Основного субспоживача.

Проте, як стверджує позивач, відповідач
частково виконав взяті на себе
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг, в результаті, станом на день
подання позову, утворилася
заборгованість за вищевказаними
договорами ТзОВ „П.Г.С - Україна" перед
ПП „Торгівельно-логістичний центр" у
розмірі 268733,18 грн. про, що належним
чином не заперечив відповідач.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи,
сторони уклали договори про спільне
використання технологічних мереж
основного споживача № 26/09/01 від 26.09.2012р.,
№01/0313 від 13.03.2013р. та №1/14 від 03.01.2014р., у
зв'язку з чим набули взаємних прав і
обов'язків.

Відповідно до положень ст.526 Цивільного
кодексу України та ст.193 Господарського
кодексу України зобов"язання повинні
виконуватися належним чином згідно
умов договору та актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
вказівок - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Аналогічні положення зазначені в ст. 193
Господарського кодексу України.

У статті 610 Цивільного кодексу України
зазначається, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Позивач, відповідно до умов п.2.1
договору зобов"язувався забезпечити
технічну можливість передачі
електричної енергії, а відповідач
згідно із п.4.1 договору - здійснювати
оплату за використання електричних
мереж.

Згідно із матеріалами справи, жодних
зауважень зі сторони відповідача в
актах надання послуг не зазначено.
Відтак, відповідач підписуючи вказані
акти, погодився з об"ємом та вартістю
робіт виконаних позивачем.

Отже, відповідач своїх зобов'язань за
вищевказаними договорами не виконав,
чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України,
якою передбачено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що в судовому засіданні позивачем
доведено факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за
вищевказаними договорами про спільне
використання технологічних мереж
основного споживача. А заперечень щодо
належного, якісного, своєчасного
виконання робіт відповідач суду не
надав.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи та оцінивши представлені
докази, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, документально
підтвердженими і такими, що підлягають
задоволенню.

Оскільки, спір виник з вини
відповідача, судовий збір покладається
на нього.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530 ЦК України,
ст.ст. 174, 193, ГК України, ст.ст.33, 34, 44, 49, 75,
82, 84 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "П.Г.С. - Україна" (79015,
м. Львів, вул. Ліска, 15/2А,
ідентифікаційний код 31290323) на користь
Приватного підприємства
"Торгівельно-логістичний центр" (79053, м.
Львів, вул. В. Великого, 16,
ідентифікаційний код 33981816) 222 483,18 грн.
основного боргу та 4449,66грн. судового
розгляду.

3. Наказ видати відповідно до вимог ст.116
ГПК України.

4. Вжиті заходи ухвалою від 12.03.2014р.
залишити в силі до набрання даним
рішенням законної сили.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 14.04.2014р.

Суддя
Деркач Ю.Б.