ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014
Справа № 905/8994/13

Господарський суд Донецької області, у
складі судді Огороднік Д.М., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружківський
фарфоровий завод"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Фарн-Юг"простягнення 2981979,78 рос.
рубл. (еквівалент 723577,39
грн.)Представники сторін: від позивача
Панченко М.В. - представник
за довіреністю; від відповідача
не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружківський
фарфоровий завод" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Фарн-Юг" про стягнення 2981979,78рос.
рубл. (еквівалент 723577,39 грн.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач неналежним чином виконав
умови контракту BЕД №28 від 02.09.2013 в
частині своєчасної та повної оплати
вартості поставленого товару, у зв'язку
з чим заборгованість відповідача
становить 2981979,78рос. рубл.

На підтвердження вказаних обставин,
позивач надав належним чином завірені
копії: контракту BЕД №28 від 02.09.2013,
додаткової угоди №1 від 03.09.2013 до
контракту, специфікації №1 від 18.09.2013,
декларації №700020000/2013/007741 від 20.09.2013, ТТН
(CMR) №327062 від 20.09.2013, рахунку-фактури №243
від 18.09.2013, акту звірки взаємних
розрахунків станом на 19.12.2013.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 23.12.2013 порушено провадження
у справі та призначено судове
засідання на 20.01.2014 з метою
витребування від позивача необхідного
пакету документів для підготовки
судового доручення про вручення
документів відповідачу у порядку
передбаченому міжнародними угодами.
Також, зобов'язано Луганську митницю
Міндоходів надати суду інформацію щодо
митного оформлення та перетину митного
кордону вантажу та належним чином
засвідчені копії всіх документів, на
підставі яких здійснювалось митне
оформлення вантажу за митною
декларацією №700020000/2013/007741.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 20.01.2014 вирішено звернутись
до Арбітражного суду Волгоградської
області (400005, м.Волгоград, вул. 7-ї
Гвардійскої Дивізії, 2) із судовим
дорученням про надання правової
допомоги щодо вручення і пересилання
даної ухвали, ухвали про порушення
провадження у справі від 23.12.2013,
позовної заяви з додатками Товариству
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Фарн-Юг" (400001, РФ, м.Волгоград, вул.
Грушевська, буд.8, оф.1027); повторно
зобов'язано Луганську митницю надати
суду інформацію щодо митного
оформлення та перетину митного кордону
вантажу та належним чином засвідчені
копії всіх документів, на підставі яких
здійснювалось митне оформлення
вантажу за митною декларацією
№700020000/2013/007741. Вказаною ухвалою суду
зупинено провадження до 08.04.2014 та
призначено розгляд справи на 08.04.2014 об 11
год. 15 хв.

14.03.2014 на адресу господарського суду
Донецької області від Луганської
митниці Міндоходів надійшла відповідь,
відповідно до якої, 21.09.2013 вантаж "Посуд
столовий та кухонний фарфоровий" був
вивезений за межі митної території
України через пункт пропуску
"Должанський-Новошахтинськ" Луганської
митниці Міндоходів за митною
декларацією, оформленою Луганською
митницею Міндоходів 21.09.2013
№/2013/007741, CMR від 21.09.2013 №327062,
рахунок-фактура від 18.09.2013 №243,
транспортним засобом №АН6438ХХ/АН8600ВН.
Копії документів, на підставі яких було
здійснено пропуск вантажу містяться в
матеріалах справи.

19.03.2014 на адресу господарського суду
Донецької області від Арбітражного
суду Волгоградської області надійшла
ухвала по справі №А12-3155/2014 про
виконання судового доручення
іноземного суду, згідно з якою
доручення Господарського суду
Донецької області від 20.01.2014 про
вручення судових документів
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Фарн-Юг" по справі №905/8995/13, вважати
виконаним. Представник відповідача
прийняв документи, а саме ухвалу
Господарського суду Донецької області
про порушення провадження по справі
від 23.12.2013, позовну заяву з додатками та
ухвалу Господарського суду Донецької
області про зупення провадження від
20.01.2014, про що свідчить підпис у
підтвердженні про вручення документів.

В судове засідання призначене на 08.04.2014
з'явився представник позивача, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Представник
відповідача позовні вимоги визнав в
повному обсязі, що також
підтверджується заявою про визнання
позову №56 від 24.02.2014, яка надійшла до
суду 24.03.2014 разом з витребуваними від
відповідача документами.

Як вбачається з матеріалів справи та зі
змісту позовних вимог, даний спір виник
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань по
контракту BЕД №28 від 02.09.2013.

Відповідно до додаткової угоди №1 від
03.09.2013 до контракту ВЕД №28 від 02.09.2013 п.
11.2 контракту сторони виклали у
наступній редакції: спори, по яким
сторонами не досягнуто згоди
підлягають розгляду у Господарському
суді Донецької області, розташованого
за адресою: Україна, 83048, м. Донецьк, вул.
Артема, 157. Рішення Господарського суду
Донецької області буде остаточним та
обов'язковим для обох сторін.

Згідно п. 1 п. 1 ст. 76 Закону України "Про
міжнародне приватне право" суди можуть
приймати до свого провадження і
розглядати, будь-які справи з іноземним
елементом якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків, передбачених у статті 77
цього Закону.

Відповідно до ст. 123 Господарського
процесуального кодексу України,
іноземні суб'єкти господарювання мають
такі самі процесуальні права і
обов'язки, що і суб'єкти господарювання
України, крім винятків, встановлених
законом або міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Згідно ст. 124 Господарського
процесуального кодексу України,
підсудність справ за участю іноземних
суб'єктів господарювання визначається
цим Кодексом, законом або міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, умови п. 11.2
контракту від 02.09.2013, а також те, що
позивач знаходиться за адресою: м.
Дружківка, Донецької області, то дана
справа підвідомча та підсудна
господарському суду Донецької області.

Представник позивача щодо фіксації
судового процесу не заявляв, у зв'язку з
чим, розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд

В С Т А Н О В И В:

02.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дружківський
фарфоровий завод", як продавцем
(позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фартрейд", як
покупцем (відповідач) підписаний
контракт ВЕД №28 (з урахуванням
додаткової угоди №1 від 03.09.2013 до
контракту, специфікації №1 від 18.09.2013)
(далі - контракт).

Відповідно до п. 1.1 контракту
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити
продукцію, далі - товар, згідно
специфікаціям, які є невід'ємними
частинами даного контракту.

Кількісні та якісні характеристики
товару визначаються у специфікаціях,
доданих до даного контракту (п. 2.1
договору).

Згідно п. 3.1 базисні умови, графіки
поставки, строки відвантаження товару
та, у випадку необхідності, перелік
відправників вантажу и
вантажоодержувачів обмовляються
сторонами у додаткових угодах та (або)
специфікаціях к даному контракту, у
відповідності з Incoterms 2010 .

Загальна сума контракту визначається
на підставі даних специфікацій у
російських рублях (п. 5.1 контракту).

Ціна товару у російських рублях
визначається у специфікаціях, які є
невід'ємною частиною даного договору
(п. 5.2 контракту).

Пунктом 6.1 контракту встановлено, що
покупець провадить оплату вартості
товару, який поставляється
постачальником товару шляхом
перерахування грошових коштів у
російських рублях на рахунок
постачальника. Строк оплати за кожну
партію товару визначається у
специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного контракту, але не
перевищує 90 (дев'яносто) календарних
днів з моменту поставки.

Даний контракт набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
діє до 31.12.2014 або до повного виконання
сторонами обов'язків за контрактом (п.
12.1 договору).

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу продукцію,
визначену у специфікації №1, що
підтверджується декларацією
№700020000/2013/007741 від 20.09.2013 міжнародною
товаротранспортною накладною СМR №327062
від 20.09.2013. Факт виконання позивачем
поставки також підтверджується
відповіддю Луганської митниці.

Таким чином, позивач свої зобов'язання
щодо поставки товару за контрактом
виконав належним чином.

Відповідачем жодних заперечень щодо
отримання товару від позивача на
підставі контракту, не надано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що поставка товару позивачем
відповідачу на підставі вищевказаних
документів здійснювалась на виконання
контракту ВЕД №28 від 02.09.2013.

Оцінивши зміст договору, з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором купівлі -
продажу, який підпадає під правове
регулювання норм статті 655-697
Цивільного кодексу України.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму п.1. ст. 655
Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як роз'яснено у п.п.1.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що -
якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530
Цивільного кодексу України. Цією
нормою передбачено, між іншим, і
можливість виникнення обов'язку
негайного виконання; такий обов'язок
випливає, наприклад, з припису частини
першої статті 692 ЦК України, якою
визначено, що покупець за договором
купівлі-продажу повинен оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Відповідач, в порушення умов договору,
вартість отриманого від позивача
товару, у розмірі 2981979,78 рос. рубл.
позивачу не оплатив. Сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 2981979,78 рос. рубл., яка
повністю визнана відповідачем у заяві
про визнання позовних вимог.

Крім того, в матеріалах справи
міститься акт звірки взаємних
розрахунків станом на 19.12.2013,
підписаний обома сторонами, відповідно
до якого заборгованість відповідача
перед позивачем становить 2981979,78 рос.
рубл.

У разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб (ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України).

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
2981979,78 рос. рубл. суми основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Судом враховано, що абзацом другим
пункту 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
передбачено, що у разі пред'явлення
позову про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим 08.04.2014 заборгованість в
сумі 2981979,78 рублів за офіційним курсом
НБУ (http://www.bank.gov.ua; 3,3067грн. за 10 рос.
рублів) на цю дату складає 986051,25грн. Суд
має право ухвалити рішення про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті з правовідносин, які виникли при
здійсненні валютних операцій, у
випадках і в порядку, встановлених
законом (частина друга статті 192 ЦК,
частина третя статті 533 ЦК; Декрет
Кабінету Міністрів України від 19
лютого 1993 року N 15-93 "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю").

Враховуючи те, що боржником за позовом
є особа нерезидент України, то
задоволення зустрічних позовних вимог
можливе шляхом стягнення іноземною
валюти, а саме російських рублів.

Статтею 3 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що мова господарського
судочинства визначається статтею 14
Закону України "Про засади державної
мовної політики".

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про
засади державної мовної політики"
судові документи складаються
державною мовою.

За таких обставин, рішення по справі
складено українською мовою.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідача у розмірі 14471,55грн., який
підлягав сплаті на день подання позову
до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Фарн-Юг" (вул. Грушевська, буд.8,
оф.1027, м.Волгоград, Російська федерація,
400001, ОГРН 620, ІНН , КПП 346001001, з
будь якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час
виконавчого провадження) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружківський
фарфоровий завод " (вул.Педагогічна, 18,
м.Дружківка, Донецька область, 84205,
) суму основного боргу в
розмірі 2981979 (два мільйона дев'ятсот
вісімдесят одну тисячу дев'ятсот
сімдесят дев'ять) російських рублів 78
коп. (еквівалент 986051,25грн.), судовий збір
у розмірі 14471 (чотирнадцять тисяч
чотириста сімдесят одну) грн. 55 коп.

3. Видати наказ.

Рішення може бути оскаржене в порядку
та у строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України та
набирає законної сили після закінчення
строку на подання апеляційної скарги.

Суддя
Д.М.
Огороднік

Дата складення повного рішення 14.04.2014.