ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.Справа № 923/1146/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів Л.І. Бойко, С.В. Таран,

при секретарі судового засідання - Г.М.
Альошиній,

за участю представників сторін:

від прокуратури: О.А. Лянна,

від відповідачів:

ФОП ОСОБА_2: не з'явився,

Лазурненська селищна рада: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Херсонської
області

на рішення господарського суду
Херсонської області від 21.01.2014 р..

у справі № 923/1146/13

за позовом Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері

до відповідачів:

1) Фізичної особи- підприємця
ОСОБА_2,

2) Лазурненської селищної ради,

про визнання недійсним рішення
відповідача-2, визнання недійсним
договору оренди нерухомого майна
комунальної власності територіальної
громади смт.Лазурне та зобов'язання
відповідача-1 повернути комунальне
майно,

встановив:

Херсонський міжрайонний прокурор
з нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся з
позовом до Фізичної особи- підприємця
ОСОБА_2 та Лазурненської селищної ради
про:

- визнання недійсним рішення ХLІХ сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання № 446 від 01.07.2013р. "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону" в частині
визнання переможцем фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з моменту його
винесення; визнання недійсним на
майбутнє договір оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт. Лазурне №30
від 25.07.2013р., укладеного між
відповідачами;

- зобов'язання відповідача-1 повернути
комунальне майно - земельну ділянку
площею 1630,0 м.кв. та вартістю 87124,00 грн.,
розташовану за адресою: смт.Лазурне,
Скадовський район, Херсонська область,
до комунальної власності
територіальної громади селища
Лазурного.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор послався на те, що спірне
рішення про затвердження протоколу від
25.06.2013р., складене за результатами
проведення аукціону з передачі в
оренду часток благоустрою "Комунальний
пляж" смт.Лазурне, суперечить чинному
законодавству в частині передачі
земельних ділянок комунальної
власності в тимчасове користування,
оскільки згідно із статтею 1 Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів" пляж являється об'єктом
благоустрою, невід'ємною частиною
якого є земельна ділянка, на якій він
розташований, а тому надання пляжу в
оренду повинно відбуватися згідно із
порядком, передбаченим розділом ІV
глави 19 Земельного кодексу України.
Натомість укладений на підставі
зазначеного рішення селищної ради
договір оренди комунального майна -
частки №30 об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" є удаваним у
відповідності до вимог статті 235
Цивільного кодексу України, так як
вчинений для приховування іншого
правочину - договору оренди землі, при
укладенні якого порушено приписи
статей 116, 123, 125 Земельного кодексу
України. Крім того, зазначеним
договором передбачено право ведення
ФОП ОСОБА_2 господарської діяльності з
розміщенням тимчасових споруд під
торгівлю на земельній ділянці,
розташованій в межах пляжної зони, що є
порушенням статей 88, 90 Водного кодексу
України. У зв'язку з наведеними
обставинами договір слід визнати
недійсним на підставі статей 203, 215
Цивільного кодексу України із
застосуванням передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України наслідків
його недійсності шляхом зобов'язання
ФОП ОСОБА_2 повернути до комунальної
власності земельну ділянку площею 1630.0
м2, розташовану за адресою: смт.Лазурне
Скадовського району Херсонської
області.

20.09.2013р. прокурором уточнено позовну
заяву в частині обґрунтування
звернення з даним позовом в якості
позивача з посиланням на те, що
оскільки шкода заподіяна державі в
особі територіальної громади діями
Лазурненської селищної ради, яка у
відповідності до статті 10 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" є представником
територіальної громади та має статус
відповідача, остання не може бути
позивачем у даній справі і
представляти інтереси територіальної
громади.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 15.10.2013р.
провадження у даній справі зупинялось
до апеляційного перегляду Одеським
апеляційним господарським судом
справи №923/1133/13, предметом розгляду
якої є рішення Лазурненської селищної
ради про проведення аукціону,
переможця якого затверджено за
оскарженим у даній справі рішенням та з
яким укладено оспорюваний договір.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 21.01.2014р. позов
задоволено частково:

- визнано недійсним на майбутнє договір
оренди нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №30 від 25.07.2013р., що
укладений між Лазурненською селищною
радою та ФОП ОСОБА_2;

- зобов'язано ФОП ОСОБА_2 повернути
комунальне майно - земельну ділянку
площею 1630 кв.м. та вартістю 87124грн.,
розташовану за адресою: смт.Лазурне
Скадовського району Херсонської
області, до комунальної власності
територіальної громади селища Лазурне;

- у позові в частині визнання недійсним
з моменту його винесення рішення XLIX
сесії Лазурненської селищної ради 6
скликання №446 від 01.07.2013р. "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону" стосовно визнання
переможцем ФОП ОСОБА_2 відмовлено з
огляду на те, що оскаржуваному рішенню
передувало прийняття Лазурненською
селищною радою рішення №420 від 21.05.13р..
Вказане рішення ніким не скасовано та
не визнано недійсним, і є чинним на день
розгляду справи. Також вказане рішення
другим відповідачем виконано, що
підтверджується доданими до справи
договором №53/02-БО від 27.05.13р. та
реєстром переможців, складеним за
результатами проведеного аукціону.
Тобто оскаржуване рішення є фактично
виконанням раніше прийнятого рішення
№420 від 21.05.13р., яке є чинним.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Херсонської
області звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
скасувати частково, позов задовольнити
у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи. У апеляційній
скарзі прокурором зазначено, що
висновок суду в частині відмови
визнання недійсним рішення ХLІХ сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №446 від 01.07.2013р. в частині
визнання переможцем фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з моменту його
винесення є помилковим, оскільки саме
на виконання вказаного рішення між
відповідачами укладено договір №30
оренди нерухомого майна комунальної
власності теріторіальної громади смт.
Лазурне.

Відзиви на апеляційну скаргу сторони
не надали.

01.04.14р. від прокуратури надійшло
клопотання про залучення до матеріалів
справи копії протоколу про хід торгів
на аукціоні з продажу права оренди №33
від 25.06.13р., в якому визнано переможцем
аукціону ФОП- ОСОБА_2, та акту
прийому-передачі в оренду майна
відповідно до договору оренди майна №30
від 25.07.13р. Вказане клопотання
апеляційна інстанція задовольнила.

Відповідачі не скористалися своїм
процесуальним правом на участь у
судовому засіданні апеляційної
інстанції, проте про місце, дату і час
розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином

Заслухавши представника прокуратури,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна інстанція встановила
наступне.

Рішенням XX сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання від
26.12.2011 №172 погоджено технічну
документацію із землеустрою щодо
інвентаризації земель населеного
пункту смт Лазурне Скадовського району
Херсонської області (а.с.26).

В подальшому, ПП "Сан Вінд" розроблений
паспорт об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" із схемою дислокації
ділянок для передачі їх в оренду
(а.с.27-28, 89-92).

Далі 21.05.2013р. на ХLVIII сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання прийнято рішення №420 "Про
проведення конкурсу у формі аукціону
для передачі в оренду об'єкту
благоустрою "Комунальний пляж". З метою
врегулювання організаційно-правових
відносин, пов'язаних з орендою
комунального майна об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж" шляхом проведення
конкурсу у формі аукціону, пунктом 1
вказаного рішення ухвалено укласти
договір на проведення аукціону з
підприємством - організатором
аукціону. Пунктом 1.1. рішення
встановлено ставки орендної плати за
використання об'єктів благоустрою
"Комунальний пляж". Пунктом 2 рішення
затверджено схему дислокації ділянок
об'єкту благоустрою "Комунальний пляж"
для передачі в оренду суб'єктам
підприємницької діяльності (а.с.41).

27.05.2013р. між Лазурненською селищною
радою та Палатою експертів з
управління програмними проектами,
фінансової діагностики та оцінки
програм та проектів "Тендерна палата
Херсонської області" укладено договір
№53/02-БО(а.с. 22-23) на проведення конкурсу
у формі аукціону з питань продажу права
оренди об'єкта благоустрою
"Комунальний пляж" у відповідності до
плану зонування вказаного об'єкту
(додаток 1), (а.с. 32-38).

Виконуючим обов'язки голови
Лазурненської селищної ради 14.06.2013р.
прийнято розпорядження №53 про
відображення в бухгалтерському обліку
об'єкта благоустрою "Комунальний пляж",
яке затверджено XLIX сесією
Лазурненської селищної ради шостого
скликання від 01.07.2013р. №457 (а.с.30).
Інвентарну картку №2 на об'єкт
благоустрою складено 25.07.2013, про що
зроблено бухгалтерський запис за №9
(а.с.31).

Із протоколу №33 та реєстру переможців
в аукціоні, складеного згідно
протоколів аукціону від 25.06.2013р.
вбачається, що одним із переможцем
значиться ФОП ОСОБА_2 (а.с.24-25).

Рішенням ХLІХ сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання від
01.07.2013р. №446 затверджено протокол від
25.06.2013р., складений за результатами
проведення аукціону з передачі в
оренду часток благоустрою
комунального пляжу смт. Лазурне.
Доручено виконуючому обов'язки
селищного голови ОСОБА_4 підписати
договори оренди по передачі часток
благоустрою комунального пляжу смт.
Лазурне за результатами аукціону
(а.с.16).

На виконання вищевказаного рішення
25.07.2013р. між Лазурненською селищною
радою (орендодавцем) та ФОП ОСОБА_2
(орендарем) укладено договір №30 оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне, відповідно до умов якого
орендодавцем на підставі рішення
Лазурненської селищної ради від
01.07.2013р. №446 передано орендарю в
строкове платне користування до
24.06.2016р. комунальне майно - частку №30
об'єкту благоустрою "Комунальний пляж",
розташованого за адресою: Херсонська
область, Скадовський район,
смт.Лазурне, площею 1630 кв.м. (а.с.17-20).
Метою використання об'єкту оренди
зазначено розташування тимчасових
споруд під торгівлю на пляжі
загального призначення.

Об'єкт передано за актом
прийому-передачі від 25.07.2013р.

З огляду на встановлені обставини
судова колегія зазначає наступне.

Суд першої інстанції , відмовляючи
позивачу у визнанні недійсним рішення
Лазурненської селищної ради від
01.07.2013р. №446 , вказав, що з огляду на
чинність рішення від 21.05.2013р. №420 про
призначення аукціону відсутні
підстави визнавати недійсним рішення
від 01.07.2013р. №446 про затвердження
результатів аукціону недійсним.

Натомість, колегія суддів апеляційної
інстанції не погоджується з такими
висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів"
благоустрій населених пунктів -
комплекс робіт з інженерного захисту,
розчищення, осушення та озеленення
території, а також
соціально-економічних,
організаційно-правових та екологічних
заходів з покращання мікроклімату,
санітарного очищення, зниження рівня
шуму та інше, що здійснюються на
території населеного пункту з метою її
раціонального використання, належного
утримання та охорони, створення умов
щодо захисту і відновлення
сприятливого для життєдіяльності
людини довкілля.

У зазначеній статті поняття території
визначено як сукупність земельних
ділянок, які використовуються для
розміщення об'єктів благоустрою
населених пунктів: парків, скверів,
бульварів, вулиць, провулків, узвозів,
проїздів, шляхів, площ, майданів,
набережних, прибудинкових територій,
пляжів, кладовищ, рекреаційних,
оздоровчих, навчальних, спортивних,
історико-культурних об'єктів, об'єктів
промисловості, комунально-складських
та інших об'єктів у межах населеного
пункту.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" до
об'єктів благоустрою населених пунктів
належать, зокрема, пляжі.

У відповідності до приписів частин 1, 2,
3, 4 статті 15 вказаного Закону органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування можуть утворювати
підприємства для утримання об'єктів
благоустрою державної та комунальної
власності. У разі відсутності таких
підприємств органи державної влади та
органи місцевого самоврядування в
межах своїх повноважень визначають на
конкурсних засадах відповідно до
закону балансоутримувачів таких
об'єктів. Підприємство та
балансоутримувач забезпечують належне
утримання і своєчасний ремонт об'єкта
благоустрою власними силами або можуть
на конкурсних засадах залучати для
цього інші підприємства, установи та
організації. Орган державної влади або
орган місцевого самоврядування за
поданням підприємства чи
балансоутримувача щорічно затверджує
заходи з утримання та ремонту об'єкта
благоустрою державної або комунальної
власності на наступний рік та
передбачає кошти на виконання цих
заходів. Орган державної влади та орган
місцевого самоврядування,
підприємство та балансоутримувач
несуть відповідальність за виконання
затверджених заходів у повному обсязі.
Власник тимчасової споруди
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення, розташованої на території
об'єкта благоустрою державної та
комунальної власності, зобов'язаний
забезпечити належне утримання
прилеглої до тимчасової споруди
території або може брати пайову участь
в утриманні цього об'єкта благоустрою
на умовах договору, укладеного із
підприємством або балансоутримувачем.

Частиною 1 статті 10 цього Закону
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних і міських рад у
сфері благоустрою населених пунктів
належить:1)затвердження місцевих
програм та заходів з благоустрою
населених пунктів; 2)затвердження
правил благоустрою територій
населених пунктів; 3)створення в разі
необхідності органів і служб для
забезпечення здійснення спільно з
іншими суб'єктами комунальної
власності благоустрою населених
пунктів, визначення повноважень цих
органів (служб); 4)визначення на
конкурсних засадах підприємств,
установ та організацій
(балансоутримувачів), відповідальних
за утримання об'єктів благоустрою.

З викладеного вбачається, що сільські,
селищні і міські ради у сфері
благоустрою населених пунктів не
наділені повноваженнями з передачі
об'єктів благоустрою в оренду, а лише
можуть утворювати або визначати на
конкурсних засадах підприємства,
установи та організації
(балансоутримувачів) для утримання
таких об'єктів.

Крім того, пляж являється об'єктом
благоустрою, невід'ємною частиною
якого є земельна ділянка, на якій він
розташований. До того ж, як вбачається
із паспорту об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж", до складу
останнього входять пляжні зони,
проходи та проїзди, що є земельними
ділянками. Тому у випадку передачі в
оренду (а не для утримання об'єктів
благоустрою) часток пляжу сторонам
слід керуватися чинним земельним
законодавством.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

В роз'ясненні президії Вищого
арбітражного суду України від 26.10.2000р.
№02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів " (з подальшими
змінами) зазначено, що підставами для
визнання акта недійсним є його
невідповідність вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку із прийняттям відповідного
акта прав та охоронюваних законом
інтересів підприємства чи організації
- позивача у справі.

Таким чином, висновок суду в частині
відмови визнання недійсним рішення
ХLІХ сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання №446 від 01.07.2013р. "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону" в частині
визнання переможцем фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 з моменту його
винесення є помилковим, оскільки саме
на підставі рішення від 01.07.2013р. №446
передано в оренду комунальне майно -
частку №30 об'єкту благоустрою
"Комунальний пляж".

Отже, рішення від 01.07.2013р. №446 "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону від 25.06.2013р." в
частині визнання переможцем ФОП ОСОБА_2
слід визнати недійсним, оскільки
Лазурненська селищна рада при
прийнятті зазначеного рішення про
затвердження результатів аукціону для
передачі часток об'єкту благоустрою в
оренду як комунального майна
перевищила свої повноваження, оскільки
такі дії суперечать вимогам Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", яким не передбачено надання
таких об'єктів в оренду, тоді як у разі
передачі в оренду (а не для утримання
об'єктів благоустрою) часток пляжу слід
керуватися чинним земельним
законодавством.

Стосовно позовних вимог про визнання
недійсним на майбутнє укладеного між
відповідачами на підставі рішення від
01.07.2013р. №446 договору оренди нерухомого
майна комунальної власності
територіальної громади смт.Лазурне від
25.07.2013р. №30 та зобов'язання ФОП ОСОБА_2
повернути до комунальної власності
територіальної громади селища Лазурне
комунальне майно - земельну ділянку
площею 1630 кв.м. та вартістю87124,00 грн.,
розташовану за адресою: смт.Лазурне
Скадовського району Херсонської
області, судова колегія зазначає
наступне.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
вимогою про визнання недійсним
договору, прокурор послався на те, що
договір від 25.07.2013р. є удаваним,
оскільки вчинений для приховування
іншого правочину - договору оренди, при
укладенні якого відповідачами не був
дотриманий порядок надання земельної
ділянки в оренду.

У відповідності до статті 235 Цивільного
кодексу України удаваним є правочин,
який вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який вони насправді вчинили.

Отже, звертаючись з відповідним
позовом, позивач повинен довести, що
спірний правочин укладено саме з метою
приховання іншого правочину, і в
результаті його вчинення не наступило
інших правових наслідків.

Встановлення обставин, передбачених
статтею 235 Цивільного кодексу України,
не є підставою для визнання недійсним
укладеного правочину, а кваліфікує
дійсний зміст спірного правочину.
Законність дійсно укладеного
правочину розглядається відповідно до
підстав, вказаних у статтях 203, 215
Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов договору оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №33 від 25.07.2013р. ФОП ОСОБА_2
передано у користування частку №30
об'єкту благоустрою "Комунальний пляж",
розташованого за адресою: Херсонська
область, Скадовський район,
смт.Лазурне, площею 1630 кв.м., за плату, з
правом розміщення тимчасових споруд
під торгівлю. Тобто, змістом спірного
правочину є надання ФОП ОСОБА_2, у
користування земельної ділянки на
певний строк за визначену плату, що
відповідає змісту договору оренди,
викладеному в статті 13 Закону України
"Про оренду землі" та статті 792
Цивільного кодексу України, у
відповідності до яких договором оренди
земельної ділянки є договір, за яким
орендодавець зобов'язується за плату
передати орендарю земельну ділянку у
володіння та користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Зміст договору не залежить від його
назви, а назва договору не змінює суті
правовідносин сторін, тому положення
спірного договору повинні відповідати
законодавству, що регулює
правовідносини у сфері оренди землі.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про оренду землі",
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про оренду землі" оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування визначений Земельним
кодексом України.

Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Відповідно до частини 2 вказаної статті
набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування та в оренду врегульовано
статтями 123, 124 Земельного кодексу
України.

Відповідно до приписів частини 1 статті
123 Земельного кодексу України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення;

формування нової земельної ділянки
(крім поділу та об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). У такому разі розроблення
такої документації здійснюється на
підставі дозволу, наданого Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування,
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, крім випадків,
коли особа, зацікавлена в одержанні
земельної ділянки у користування,
набуває право замовити розроблення
такої документації без надання такого
дозволу.

Процедура надання земельних ділянок
державної та комунальної власності у
користування встановлена у частинах 2 -
11 статті 123 Земельного кодексу України,
яка включає необхідність подачі
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування разом із документами,
передбаченими цією статтею, розробку
проекту відведення земельної ділянки,
узгодженого із контролюючими органами,
прийняття рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Статтею 125 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами частин 1, 3, 4 статті 15
Закону України "Про оренду землі"
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (кадастровий
номер, місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є: план або схема земельної
ділянки, яка передається в оренду;
кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів; акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості); акт приймання-передачі
об'єкта оренди; проект відведення
земельної ділянки у разі його
розроблення згідно із законом.

З викладеного вбачається, що
відповідачами не дотримано
встановленого порядку передачі
земельної ділянки у тимчасове
користування, а також оспорюваний
договір не містить всіх істотних умов
договору оренди землі.

Загальні вимоги, недодержання яких є
підставою недійсності правочину,
встановлені статтею 203 Цивільного
кодексу України. Стаття 203 Цивільного
кодексу України визначає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої
статті 215 Цивільного кодексу України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
України "Про оренду землі" відсутність
у договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, а також порушення вимог статей
4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для
відмови в державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із статтею 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 207
Господарського кодексу України
виконання господарського зобов'язання,
визнаного судом недійсним повністю або
в частині, припиняється повністю або в
частині з дня набрання рішенням суду
законної сили як таке, що вважається
недійсним з моменту його виникнення. У
разі якщо за змістом зобов'язання воно
може бути припинено лише на майбутнє,
таке зобов'язання визнається недійсним
і припиняється на майбутнє.

У пункті 2.7. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що частиною
третьою статті 207 ГК України
передбачена і можливість припинення
господарського зобов'язання лише на
майбутнє. Отже, якщо зі змісту
господарського договору випливає, що
зобов'язання за цим договором може бути
припинено лише на майбутнє, оскільки
неможливо повернути усе одержане за
ним (наприклад, вже здійснене
користування за договором майнового
найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє. При цьому слід
враховувати, що зобов'язання
припиняються на майбутнє не на
підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.
Якщо господарське зобов'язання
припиняється лише на майбутнє,
господарським судам слід виходити з
того, що у відповідних випадках і
неможливості повернення одержаного за
зобов'язанням у натурі правові
наслідки такої недійсності
визначаються відповідно до статті 216 ЦК
України та частини другої статті 208 ГК
України.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені статтею 216
Цивільного кодексу України, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний (пункт 25
постанови пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009р. №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними").

Враховуючи, що договір оренди
нерухомого майна комунальної
власності територіальної громади
смт.Лазурне №33 від 25.07.2013р., який за
змістом є договором оренди земельної
ділянки, не відповідає вимогам
земельного законодавства, є
правомірним висновок суду першої
інстанції про наявність правових
підстав для визнання вищевказаного
договору недійсним на підставі статей
203, 215 Цивільного кодексу України,
частини 2 статті 15 Закону України "Про
оренду землі" із застосуванням
передбачених статтею 216 Цивільного
кодексу України наслідків його
недійсності шляхом зобов'язання ФОП
ОСОБА_2 повернути до комунальної
власності територіальної громади
селища Лазурне комунальне майно -
земельну ділянку.

Приймаючи до уваги, що висновок суду в
частині відмови визнання недійсним
рішення ХLІХ сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №446
від 01.07.2013р. "Про затвердження протоколу
по результату проведення аукціону" в
частині визнання переможцем фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 з моменту
його винесення, є помилковим, судова
колегія, з урахуванням вимог статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, вважає за необхідне скасувати
в ції частині рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст.99, 103 - 105 Господарського
процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

1. Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Херсонської області від 21.01.2014 р. у
справі № 923/1146/13 скасувати в частині
відмови у позові.

3. Визнати недійсним рішення XLIX
сесії Лазурненської селищної ради
шостого скликання №446 від 01.07.2013 р. "Про
затвердження протоколу по результату
проведення аукціону" в частині
визнання переможцем ФОП ОСОБА_2, з
моменту його винесення.

4. В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

5. Стягнути з Лазурненської
селищної ради в доход Державного
бюджету України 1147 грн. судового збору
та за апеляційний перегляд справи- 609
грн. судового збору.

Доручити господарському суду
Херсонської області видати відповідні

накази.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови підписано

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
Л.І. Бойко

Суддя
С.В. Таран