ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.2014
Справа № 905/2181/14

Суддя господарського суду Донецької
області Бойко І.А. при секретарі
судового засідання Буховець С.А.
розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Приватного акціонерного
товариства "Горлівськтепломережа",
Донецька область, м.Горлівка

до відповідача: Комунального
підприємства «Компанія «Вода Донбасу»,
м. Донецьк

про: стягнення заборгованості у
розмірі 1108901,87 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Требік Т.Ю. за довіреністю
№06/7607 від 16.04.2014 р.

від відповідача: Савельєв С.Г. за
довіреністю № 03-03 від 16.12.2013 р.

Бабінова З.М. за довіреністю № 03-48
від 16.12.2013 р.

Приватне акціонерне товариство
"Горлівськтепломережа", м. Горлівка
Донецької області звернулось до
господарського суду Донецької області
із позовом до відповідача,
Комунального підприємства «Компанія
«Вода Донбасу», м. Донецьк про
стягнення заборгованості у розмірі
1108901,87 грн., а саме 1107750,30 грн. основного
боргу, 3% річних у розмірі 1151,57 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору на відпуск
теплової енергії № 319 від 29.10.1999 р.,
протокол розбіжностей до договору № 319
від 29.10.1999 р., протокол узгодження
розбіжностей до договору № 319 від 29.10.1999
р., рішення Арбітражного суду Донецької
області № 21/1-пд від 02.02.2000р., додаткові
угоди до договору № 319 від 29.10.1999 р. від
05.10.2007р.,13.04.2011 р., 01.02.2012 р., додатки до
договору № 319 від 29.10.1999 р. №1,2, акти на
включення опалення від 25.10.2012 р., 25.10.2013
р., акт на відключення опалення від
15.04.2013 р., рішення Горлівської міської
ради № 313 від 04.04.2012 р., відомості щодо
фактичного використання теплової
енергії, платіжні вимоги-доручення № 319
від 21.02.2014р.

Позивач через канцелярію суду 16.04.2014 р.
в порядку ст.22 ГПК України, надав заяву
про зменшення позовних вимог у зв'язку
з допущенням арифметичної помилки при
проведенні розрахунків 3% річних.
Остаточно просив стягнути з
відповідача заборгованість за
договором № 319 від 29.10.1999 р. у розмірі
1107750,30 грн. основного боргу, 3% річних
1092,58 грн.

Суд розглядає позов з урахуванням
наданої заяви.

16.04.2014 р. відповідачем через канцелярію
суду було надано відзив по позовну
заяву згідно до якого повідомлено про
виникнення суми боргу за спірний
період внаслідок недостатнього
фінансування з бюджету. Відповідач
визнав позовні вимоги в частині
стягнення 1107750,30 грн. основного боргу.
Що стосується вимог про стягнення 3%
річних, відповідач зазначив про
проведення позивачем помилкового
розрахунку, надав контр розрахунок
позовних вимог з визначенням належними
до стягнення 3% річних у розмірі 1092,58
грн. Просив відстрочити виконання
рішення по справі на 6 місяців, або
розстрочити на 12 місяців.

Розглянувши матеріали справи,
додатково надані документи,
господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

29.10.1999 року між Приватним акціонерним
товариством «Горлівськтепломережа»
(Постачальник) та Комунального
підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
(Споживач) було укладено договір на
відпуск теплової енергії № 319 (надалі
Договір), відповідно якого, в редакції
додаткових угод до договору № 319 від
29.10.1999 р. від 05.10.2007р.,13.04.2011 р., 01.02.2012 р.
Постачальник надавати Споживачеві
теплову енергію для бере на себе
зобов'язання постачати Споживачеві
теплову енергію згідно Додаткам №№ 1,2,
загальною площею - 14854,6 м.кв. з
максимальним тепловим навантаженням
на опалення - 2,06 Гкал/год, на вентиляцію
-0,131 Гкал/год, Споживач зобов'язується
оплачувати отриману теплову енергію за
встановленими тарифами у строки,
передбачені цим договором.

За умов п.1.3 Договору дати початку та
закінчення опалювального періоду
встановлюється рішенням міської Ради.
Нормативна довжина опалювального
періоду 186 днів. За понаднормативне
продовження опалювального періоду
сторони проводять розрахунки за
фактичним часом споживання теплової
енергії.

Згідно з додатком №1 до договору № 319
від 29.10.1999 р. визначено Перелік об'єктів
відповідача, які забезпечуються
тепловою енергією позивачем.

За умов п. 5.2. договору в редакції
додаткової угоди від 13.04.2011 р. до
договору № 319 від 29.10.1999 р. споживач
оплачує відпущену теплову енергію в
грошовій формі по об'єктах з приладами
обліку: за спожиту теплову енергію на
опалення, вентиляцію за показниками
приладу обліку за тарифом 613,19 грн. за 1
Гкал, крім того ПДВ 20% 122,64 грн., загалом
735,83 грн.

Згідно умов п. 5.3. в редакції рішення
Арбітражного суду Донецької області №
21/1-пд від 02.02.2000р. оплату за теплову
енергію споживач проводить платіжним
дорученням самостійно в розмірі 1/3 суми
передплати, встановленої пунктом 5.2.
договору в строки:

- проміжний розрахунок - в першій
та другій декадах поточного місяця;

- кінцевий розрахунок - до 5го числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.п. 6.1. договору строк
його дії з 01.10.1999 р. по 30.09.2000 р. Після
закінчення строку дії договору, якщо
сторони продовжують виконувати його
умови, договір вважається
пролонгованим на невизначений термін.

Факт надання опалення на об'єктах
відповідача згідно до переліку у
додатку №1 до договору № 319 від 29.10.1999 р.
за адресою м. Горлівка, пр. Леніна, 182,
підтверджується актами на включення
опалення від 25.10.2012 р., 25.10.2013 р., актом на
відключення опалення від 15.04.2013 р.,
Рішенням виконавчого комітету
Горлівської міської № 313 від 04.04.2012 р.,
належним чином засвідчені копії
означених документів наявні у
матеріалах справи. Фактичний обсяг
використаної теплової енергії за
договором № 319 від 29.10.1999р. спожиту
Регіональним управлінням з
експлуатації каналу комунального
підприємства «Компанія «Вода Донбасу»
за березень, квітень, листопад, грудень
2013 р. визначено у відповідних
відомостях, належним чином засвідчені
копії яких наявні в матеріалах справи.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем пред'явлено Споживачу
теплової енергії платіжні
вимоги-доручення № 319 від 21.02.2014р.,
направлені відповідачу супровідним
листом від 24.02.2014 р. № 08/3937, належним
чином засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи.

Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, суб'єкти
господарювання та учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.
526 Цивільного кодексу України. Так,
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно умовам
договору та вимогами цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а у разі відсутності таких умов і вимог
- згідно звичаїв ділового обігу або
іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлює, якщо в зобов'язанні
встановлений строк (дата) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк(дату).

Стаття 629 Цивільного кодексу України
зазначає те, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

За період березень, квітень, листопад,
грудень 2013 р. заборгованість
Комунального підприємства «Компанія
«Вода Донбасу» перед позивачем за
надані послуги згідно платіжних
вимог-доручень № 319 від 21.02.2014р.,
складала 1107750,30 грн. основного боргу. На
момент прийняття рішення по справі
відповідач доказів погашення
існуючого боргу в сумі 1107750,30 грн. не
надав, тому зазначена сума підлягає
стягненню з останнього на користь
позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем
заявлені вимоги про стягнення 3% річних
у розмірі 1092,58 грн. згідно до приписів
ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заявлені до стягнення розміри 3% річних
за період з 06.03.2014 р. по 17.03.2014 р. у сумі
1092,58 грн. суд перевірив на правильність
розрахунку та дійшов висновку про
задоволення вимог в цей частині.

Заявлені відповідачем клопотання про
відстрочення виконання рішення по
справі на 6 місяців, або розстрочення на
12 місяців задоволенню не підлягають з
огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ст. 121 ГПК України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, може у
виняткових випадках, відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України N 9
від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" підставою
для відстрочки, розстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи.

Отже, виходячи із наведеного,
законодавець у будь-якому випадку
пов'язує розстрочення виконання
судового рішення у судовому порядку з
об'єктивними, непереборними, тобто
виключними обставинами, що ускладнюють
вчасне виконання судового рішення.

Слід мати на увазі, що ГПК не визначає
переліку обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання. Тому суд
оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами ст. 43
ГПК.

Відповідачем не здійснено жодних дій
для визначення правової позиції щодо
бажаного варіанту виконання судового
рішення, не надано належних доказів в
обґрунтування заявлених вимог,
графіків погашення заборгованості
тощо. Натомість, відповідачем, у
прохальній частині заяви від 15.04.2014 р. №
395 фактично запропоновано суду
самостійно розмірковувати над засобом
пом'якшення відповідальності, яким в
даному випадку виступає розстрочення,
або відстрочення виконання рішення. В
обґрунтування вимог надав лише копію
балансу підприємства від 28.02.2014 р.

Відповідно до приписів статті 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Згідно зі статтею 43 ГПК
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі усіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В свою чергу, відповідно до ст.121
Господарського процесуального кодексу
України суд при наявності підстав, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони у виняткових випадках, залежно
від обставин справи може, серед іншого,
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

За змістом наведеної норми,
розстрочення, як і відстрочення є
правом, а не обов'язком суду, яке, до
того ж, реалізується у будь-який час
від набрання рішенням законної сили та
до його фактичного повного виконання,
але виключно у виняткових випадках та
за наявністю підстав, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим.

Відтак, саме на відповідача в контексті
приписів ст.ст. 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України
покладається обов'язок доведення
існування відповідних підстав, тоді як
позивач, у разі наявності заперечень,
має навести докази на їх (підстав)
спростування.

В порушення зазначених правових
приписів заявником не надано жодного
належного доказу, як про свій дійсний
фінансовий стан, так і про реальні
заходи з погашення заборгованості,
графік платежів. До того ж, суд приймає
до уваги, що позивач є комунальним
підприємством, діяльність якого та
виконання ним зобов'язань з тепло
забезпечення населення та підприємств,
залежить від отримання оплат за надані
послуги.

Витрати по сплаті судового збору у
відповідності до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно
ст.ст. 526, 530, 549, 625, 627, 655, 629 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 193, 216-218, 230, 231, 232
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства
«Горлівськтепломережа», Донецька
область, м. Горлівка до Комунального
підприємства «Компанія «Вода Донбасу»,
м. Донецьк про стягнення
заборгованості у розмірі 1107750,30 грн.
основного боргу, 3% річних 1092,58 грн.
задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
«Компанія «Вода Донбасу» (83001, м.
Донецьк, вул. Артема, 85, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства «Горлівськтепломережа»
(84601, Донецька область, м. Горлівка,
вул.Ак.Павлова, 13, )
заборгованість в сумі 1107750,30 грн.
основного боргу, 3% річних 1092,58 грн.,
судовий збір у розмірі 22178,04 грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішення
законної сили.

Суддя
І.А. Бойко