донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

22.04.2014 справа №908/4288/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Принцевської
Н.М.СуддівЛомовцевої Н.В., Скакуна О.А.
при секретарі судового засідання
Трофимович Ю.М.за участю представників
сторін:
від позивача: Алуф
О.В., довіреність від 16.12.13р.від
відповідача:Рушинець А.О., довіреність
№ 07 від 08.01.14р.розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
«Водоканал», м. Запоріжжя на рішення
господарського суду Запорізької
областівід27.02.2014р. у справі№ 908/4288/13
(суддя Кагітіна Л.П.)за
позовомПриватного підприємства «Фірма
НВ», м. ЗапоріжжядоКомунального
підприємства «Водоканал», м.
Запоріжжяпро стягнення 84703,70 грн.

В С Т А Н О В И В:

Господарський суд Запорізької області
рішенням від 27.02.2014р. задовольнив
позовні вимоги Приватного
підприємства «Фірма НВ», стягнувши з
Комунального підприємства «Водоканал»
на користь позивача основний борг у
розмірі в сумі 77061,70 грн., пеню в розмірі
6295,52грн. та три проценти річних в сумі
1346,48грн.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
господарського суду, подав апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати, прийняти постанову,
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
судом не було встановлено всіх
обставин по справі та невірно оцінені
докази, надані відповідачем, що
призвело до винесення неправомірного
рішення по справі.

Представник позивача в судовому
засіданні просив у задоволенні
апеляційної скарги відмовити,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення, що
оскаржується.

Представник відповідача в судому
засіданні надав пояснення, аналогічні
викладеним в апеляційній скарзі.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

05.07.2012 р. між Приватним підприємством
"Фірма НВ", як Постачальником, та
Комунальним підприємством "Водоканал",
як Покупцем укладено договір
постачання № 0801/12 на закупівлю
товарів, за умовами п. 1.1 якого
Постачальник зобов'язався поставити
Покупцю товари в об'ємах, узгоджених з
Покупцем в річному плановому
наряд-замовленні на календарний
(фінансовий) рік, по формі № 1 до
договору, а Покупець зобов'язався
прийняти та здійснити розрахунки за
фактично отримані (фактично обрані) ним
об'єми закупівель таких товарів: труби
стальні, труби пластикові, фасонні
частини до них.

В розділі 4 Договору сторони узгодили
ціну та договірну вартість закупівлі.

Пунктом 6.3 Договору визначено перелік
товаросупровідних документів:
накладна, сертифікат якості,
рахунок-фактура, податкова накладна,
товарно-транспортна накладна.

Відповідно до п. 7.3 Договору розрахунки
Покупець здійснює на підставі
рахунків, виставлених Постачальником,
на його поточний рахунок за
реквізитами, зазначеними в даному
договорі, в строк - протягом 45-ти
календарних днів з дати надходження
товарів на склад Покупця.

Згідно з п. 13.2 Договору, у випадку
неможливості врегулювання спірних
питань шляхом переговорів, сторони
передають спір на розгляд до Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
"Запоріжоблвода", в порядку та по
правилам, передбаченим Регламентом
третейського суду.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2015 р., або до
його розірвання у встановленому
порядку (п. 11.1).

Позивачем на виконання умов договору,
на підставі видаткових накладних №№
ЧП-0008239 (31.07.12), ПЛ-0004538 (02.08.12), ПЛ-0004539
(02.08.12), ПЛ-0004501 (02.08.12), ПЛ-0004537 (06.08.12),
СТ-0002207 (14.08.12), ПЛ-0004862 (16.08.12), СТ-0002244
(17.08.12), ПЛ-0004950 (20.08.12), ПЛ-0004455 (20.08.12),
СТ-0002317 (28.08.12), ЧП-0008447 (31.08.12), ПЛ-0005321
(10.09.12), ПЛ-0005644 (26.09.12), ПЛ-0005645 (26.09.12),
ПЛ-0006164 (15.10.12), ПЛ-0006176 (15.10.12), ПЛ-0006180
(16.10.12), ПЛ-0006232 (17.10.12), ПЛ-0006181 (18.10.12),
ПЛ-0006174 (18.10.12), ПЛ-0006392 (24.10.12), ПЛ-0006424
(24.10.12), ПЛ-0006862 (13.11.12), ПЛ-0007012 (12.12.12),
ПЛ-0007013 (12.12.12), ПЛ-0007453 (13.12.12), було
передано відповідачу товар на загальну
суму 263338,66 грн.

Товар прийнято відповідачем без
зауважень та у період з 11.07.2012 р. по
21.11.2012 р. згідно виписок з
розрахункового рахунку позивача
оплачено в розмірі 186276,96 грн.

У зв'язку з неповною оплатою отриманого
товару позивачем були направлені листи
від 26.08.2013 р. та від 05.12.2013 р. з вимогою
погасити існуючу заборгованість, які
було отримано відповідачем 28.08.2013 р. та
09.12.2013 р., проте, були залишені без
відповіді та задоволення.

Судом першої інстанції зроблено вірний
висновок, що за своєю правовою природою
укладений між сторонами договір є
договором поставки.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу
України також визначено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Поставлену позивачем продукцію
отримано повноважним представником
відповідача, факт отримання продукції
відповідачем також підтверджується. За
таких підстав місцевий суд дійшов
вірного висновку що відповідач товар
прийняв, його не повернув, а тому
повинен здійснити за нього оплату за
умовами договору.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача суми основного
боргу обґрунтовано задоволено судом
першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідача пені та
трьох процентів річних в сумі 677,75 грн.
судова колегія зазначає наступне.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Законом України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені, який
встановлюється за згодою сторін,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Оскільки сторонами в укладеному
Договорі (п. 11.4) передбачено, що за
прострочку оплати за фактично
поставлені товари Покупець сплачує
Постачальнику пеню в розмірі 0,1% за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у період за який стягується пеня,
господарський суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги щодо
стягнення пені в сумі 6295,52 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок
процентів річних судом перевірений та
визнано вірно обчисленим. Відтак,
висновок місцевого суду, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
трьох процентів річних в сумі 1346,48 грн.
підлягають задоволенню є вірним та
обґрунтованим.

Судова колегія не приймає до уваги
заперечення відповідача стосовно
невірного застосування судом першої
інстанції вимог чинного законодавства
щодо відмови у задоволенні клопотання
про припинення провадження у справі на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо, зокрема,
сторони уклали угоду про передачу
даного спору на вирішення третейського
суду.

Відповідач посилається на п. 13.2
Договору, де сторони узгодили, що у
випадку неможливості врегулювання
спірних питань шляхом переговорів,
сторони передають спір на розгляд до
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації підприємств
водопровідно-каналізаційного
господарства Запорізької області
"Запоріжоблвода", в порядку та по
правилам, передбаченим Регламентом
третейського суду.

Разом з тим, як вірно зазначено
місцевим судом, відповідно до пункту 3
ст. 6 Закону України "Про судоустрій
України" ніхто не може бути позбавлений
права на розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом. Таким чином, за
наявності спірних правовідносин суд не
вправі відмовити особі в розгляді
позовної заяви, якщо з матеріалів
справи вбачається, що даний спір
підвідомчий господарському суду.

Відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду. Звернення до третейського суду є
лише одним із способів реалізації
права кожного будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань у
сфері цивільних та господарських
правовідносин (Рішення
Конституційного Суду України у справі
про виконання рішень третейських судів
від 24.02.2004 № 3-рп/2004).

Тобто наявність в укладеному між
сторонами договорі умови про вирішення
спірних питань в третейському суді не є
підставою відмови у прийнятті позову
та його розгляду господарським судом.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що норми чинного законодавства
місцевим господарським судом
застосовані правильно, рішення
відповідає приписам матеріального та
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи, а мотиви,
з яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
рішення, оскільки спростовуються
вищевикладеним.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду
Запорізької області від 27 лютого 2014
року по справі № 908/4288/14 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 27 лютого 2014
року по справі № 908/4288/14 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
Н.М. Принцевська

Судді:
Н.В.
Ломовцева

О.А. Скакун

Надруковано 5 примірників:

1-позивачу;

1-відповідачу;

1-до
справи;

1-ГСЗО;

1-ДАГС