РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа № 924/1401/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Мельник О.В. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

представник позивача, Паншин Д.Д.
(довіреність № б/н від 01.10.13р.)

представник відповідача, Данканич Я.І.
(довіреність № № 55 від 10.08.13р.)

представник відповідача, Волічков Р.Й.
(довіреність № 54 від 10.08.13р.)

представник третьої особи - Данканич
Я.І (директор)

розглянувши апеляційну скаргу
позивача на рішення господарського
суду Хмельницької області від 09.01.14 р. у
справі № 924/1401/13 (суддя Л.О. Субботіна)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мелагрейн" м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Русь"Д

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ТОВ "Русь" ДМ

про стягнення 177 860, 70 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Компанія "Мелагрейн" (надалі -
позивач) звернулось в господарський
суд Хмельницької області з позовною
заявою (т. 1, а.с. 2-7) до ТОВ "Русь" Д (надалі
-відповідач), в якій просило стягнути
181417,92 грн. з яких: 160000 грн. боргу, 14693,7
грн. пені, 3167 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 09.01.14 р. (т. 1,
а.с. 210-212) в позові відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування №141212/200-е від 14.12.12 р. не
може вважатись належним доказом
виникнення між сторонами спірних
правовідносин, зважаючи на відсутність
доказів того, що вказаний договір було
відправлено саме відповідачем та
скріплено сторонами накладанням
цифрового підпису. Також, судом першої
інстанції встановлено, що додатки № 1
від 26.12.12р. та № 2 від 15.01.13 р. до договору
на транспортно-експедиційне
обслуговування, в яких визначалась
оплата послуг, відповідачем взагалі не
підписувались, в тому числі і за
допомогою електронного засобу зв'язку.
В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які б свідчили про надання
позивачем послуг відповідачу у
заявленому до стягнення розмірі.

Суд першої інстанції констатував, що
наявні в матеріалах справи накладні,
згідно яких на станції
Старорокостянтинів І завантажено
насипом 5 вагонів вівса по кожній
накладній із станцією призначення
Новоукраїнка О.Д., сертифікати якості,
карантинні сертифікати на кожний
вагон, довіреність на ім'я Шевчишена
О.М. самі по собі не можуть вважатись
належним доказом виникнення між
сторонами спірних правовідносин та
доказом наявності у відповідача
заборгованості у заявленому до
стягнення розмірі.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, позивач
звернувся з апеляційною скаргою (т. 2,
а.с. 3-7) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.01.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

Скаржник зокрема зазначає, що
погоджений варіант Договору отриманий
позивачем в електронному вигляді від
ТОВ "Русь" Д, після чого він підписаний
директором позивача та скріплений
печаткою, в подальшому договір
направлений на електронну адресу
відповідача, підписаний директором
відповідача, скріплений печаткою та
направлений електронною поштою
позивачу. Даний порядок підписання
договору передбачений п. 9.4 договору.

Скаржник стверджує, що суд першої
інстанції не надав належної оцінки
оригіналам товарно-транспортних
накладних, де зазначено власника
вантажу ТОВ "Русь" Д.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу, а також його повноважні
представники в судовому засіданні та
представник третьої особи, проти
апеляційної скарги заперечили,
оскільки вважають, що посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі, є безпідставними та
необґрунтованими.

Відповідач наголосив на тому, що між
сторонами не укладалась угода про
використання підпису факсиміле, шляхом
застосування якого, начебто, був
укладений договір № 141212/200-е на
транспортно-експедиційне
обслуговування від 14.12.12 р. Кошти в
розмірі 10000 грн., які відповідач сплатив
позивачу, були перераховані в порядку
ст. 1158 ЦК України для попередження
настання негативних наслідків для ТОВ
"Русь" ДМ та з метою виконання грошових
зобов'язань останнього перед позивачем
за іншим договором.

Представник відповідача наголосив на
тому, що єдиним власником вівса згідно
складських квитанцій є ТОВ "Русь" ДМ.

Ухвалою від 13.03.14 р. залучено до
розгляду у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача ТОВ "Русь" ДМ.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, третьої особи,
розглянувши матеріали та обставини
справи, апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід задоволити
частково, а оскаржуване рішення
скасувати, виходячи з наступного.

Позивачем на обґрунтування вимог
надано договір від 14.12.12 р. № 141212/200-е, за
умовами якого ТОВ "Русь" Д (замовник)
доручає, а виконавець ТОВ "Компанія
"Мелагрейн" приймає на себе
зобов'язання зі здійснення
транспортно-експедиційного
обслуговування вантажу (надалі -
Договір, а.с. 19-20).

Розділом 2 договору визначені обов'язки
виконавця, до яких належить, зокрема, за
дорученням замовника розробити та
реалізувати оптимальну транспортну
схему з перевезення вантажу;
організувати замовлення та подачу
транспортних засобів до місця
відвантаження; забезпечити оформлення
всіх необхідних супровідних
документів, в тому числі сертифікацію
та митне оформлення; виконавець
виконує обов'язки вантажовідправника
по залізниці.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
вартість експедирування та сума
договору обумовлюються у додатку
відносно кожної товарної позиції та
місця відправки.

Додаток є невід'ємною частиною
договору (п. 4.2).

Даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами та діє до
повних взаєморозрахунків між
виконавцем та замовником (п. 9.1
договору).

Даний договір може бути укладений
засобом факсимільного зв'язку або
електронної пошти та бути дійсним (п. 9.4
договору).

Також позивачем долучено Додаток № 1
від 26.12.12 р. до Договору на
транспортно-експедиційне
обслуговування, яким внесено зміни до
даного Договору.

Зокрема, 4.1 Договору викладено в
наступній редакції: для забезпечення
подавання до місця навантаження
рухомого складу та відправки у грудні
2012 року вівса призначенням станція
Новоукраїнка Од, замовник перераховує
на розрахунковий рахунок виконавця 55
000,00 грн., станція відправлення -
Старокостянтинів І (ПАТ "ДП-ЗКУ" філія
"Старокостянтинівський елеватор").

Розділ 4 договору доповнено п. 4.3 -
оплата проводиться за фактом
відвантаження.

Розділ 2 договору доповнено п. 2.8: за
підсумками роботи за календарний
місяць, станом на 1 число, виконавець
надає замовнику акт виконаних робіт.

Крім того, Додатком № 2 від 15.01.2013р. до
Договору пункт 4.1 розділу 4 договору
викладено у наступній редакції,
зокрема: для забезпечення подавання до
місця навантаження рухомого складу та
відправки у січні 2013 року вівса
призначенням станція Новоукраїнка Од,
замовник перераховує на розрахунковий
рахунок виконавця 115 000,00 грн., станція
відправлення - Старокостянтинів І (ПАТ
"ДП-ЗКУ" філія "Старокостянтинівський
елеватор"). Розділ 4 договору доповнено
п. 4.3 - оплата проводиться за фактом
відвантаження. Розділ 2 договору
доповнено п. 2.8 - за підсумками роботи за
календарний місяць, станом на 1 число,
виконавець надає замовнику акт
виконаних робіт.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів констатує те, що
в матеріалах справи міститься дві
копії примірників договору № 141212/200-е
від 14.12.12 р. Зокрема, додана позивачем до
позовної заяви копія примірника
договору (т 1, а.с. 19-20) містить підпис
лише директора позивача та скріплений
печаткою позивача. Водночас, в
матеріалах справи наявна копія
примірника Договору, яка містить
підпис представника відповідача та
відтиск печатки відповідача (т. 1, а.с.
128-129).

Згідно пояснень представника позивача
дані розбіжності виникли у зв'язку з
тим, що на виконання п. 9.4 Договору,
оскаржуваний Договір укладений за
допомогою електронної пошти.

Представник відповідача заперечив
укладення договору з позивачем, при
цьому наполягав на існуванні
договірних відносин між ТОВ "Мелагрейн"
та ТОВ "Русь ДМ", на підтвердження чого
надав товарно-транспортні накладні на
перевезення автомобільним транспортом
№№ 001915, 001908, 001806 від 16.01.2013р., 12.01.2013р.,
27.12.12р. відповідно (а.с. 112-114) та
складські квитанції на зерно № 1852 від
31.10.2012р. (а.с. 115).

Факт підписання Договору за допомогою
електронної пошти підтверджується,
наявними в матеріалах справи
роздруківками з електронної пошти. При
цьому, під час розгляду справи,
апеляційним судом встановлено, що
отримувачем електронного листа
вказано ТОВ "Русь" ДМ. Дана обставина, за
твердженням представника позивача,
підтверджується тим, що ТОВ "Русь" Д та
ТОВ "Русь" ДМ мали спільну адресу
електронної пошти, що підтверджується
відповідає поясненням представника
відповідача в судових засіданнях суду
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач надав відповідачу послуги
транспортно-експедиційного
обслуговування, що підтверджується
товарно-транспортними накладними від
27.12.13 р., 12.01.13 р. та 16.01.13р. наявними в
матеріалах справи (т. 1, а.с. 23,36, 47).
Згідно даних накладних, на станції
Старокостянтинів І завантажено
насипом по 5 вагонів вівса по кожній
накладній із станцією призначення
Новоукраїнка ОД. Відправником вантажу
визначено ТОВ "Компанія "Мелагрейн",
власником вантажу визначено ТОВ "Русь"
Д.

Крім того надання послуг з поставки
вівса 27.12.12р. підтверджується
сертифікатами якості від 27.12.12р. серії
ЄА №№ 148378, 148380, 148381, 148382, 148383, виданих
Державною інспекцією сільського
господарства у Хмельницькій області,
та карантинними сертифікатами,
виданими Державною інспекцією з
карантину рослин у Хмельницькій
області, від 27.12.2012, терміном дії до
09.01.2013р.,за №№ 75/23-002/УМ-467938, 75/23-002/УМ-767940,
75/23-002/УМ- 467941, 75/23-002/УМ-467937, 75/23-002/УМ-467939
(а.с. 24-33).

Згідно залізничної накладної від 27.12.12,
овес вантажився насипом у п'ять вагонів
№ 95640223, 95322285, 95224630, 95363206, 95539300.
Відправником вантажу значиться ТОВ
"Мелагрейн", власником - ТОВ "Русь"Д,
станція відправлення -
Староконстянтинів-1 Південно-Західної
залізниці, одержувач - філія ПАТ "ДПЗКУ
"Новоукраїнський КХП". З сертифікатів
якості та карантинних сертифікатів
вбачається, що останні видавалися ТОВ
"Мелагрейн" на овес, власником якого,
згідно відомостей, зазначених у
залізничній накладній, є ТОВ "Русь"Д.

При цьому суд звертає увагу на те, що
сертифікати якості та карантинні
сертифікати, які видавалися ТОВ
"Мелагрейн" (позивачу) на овес та
датовані 27.12.12, містять вказівку на
номера вагонів, які відповідають
номерам, визначеним в залізничній
накладній від 27.12.12.

В матеріалах справи знаходиться
рахунок-фактура №СФ-0001009 від 26.12.2012р.
(а.с. 126), виписаний ТОВ "Компанія
"Мелагрейн" згідно договору №141212/200-е
від 14.12.2012р., одержувачем і платником за
яким є ТОВ "Русь" Д, на оплату ТЕП по
відвантаженню вівса призн. ст.
Новоукраїнка Од., вартістю 55 000,00 грн.

Однак відповідачем частково оплачено
надані позивачем послуги на суму 10000
грн., про що свідчать банківські
виписки (163-190), наявні в матеріалах
справи з призначенням платежу: "Плата
за ТЕП по відвантаженню вівса зг.
рахунку № СФ-0001009 від 26.12.2013р."

Крім того позивачем до матеріалів
справи долучено довідку "Київської
регіональної дирекції ПАТ "Авант-банк"
від 28.11.2013р. (т. 1, а.с. 82), якою
підтверджено зарахування на рахунки
позивача коштів, оплачених ТОВ "Русь" Д,
- 16.03.13р. в сумі 2000 грн., 15.03.13р. - в сумі 3000
грн., 10.04.13р. в сумі 5000 грн. із
призначенням платежу: плата за ТЕП по
відвантаженню вівса зг. рахунку №
СФ-0001009 від 26.12.2013р.

Позивач неодноразово звертався
до відповідача з претензіями № 2502/167
від 25.02.2013р. та № 807-13/01 від 08.07.2013р., в
яких просив погасити дебіторську
заборгованість, що виникла в зв'язку з
виконанням договору № 141212/200-е на
транспортно-експедиційне
обслуговування від 14.12.2012р. Однак,
відповідач залишив їх без відповіді та
задоволення.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Судом приймається до уваги, що згідно
ч.1 ст.181 ГК України господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно ст.207 ЦК України встановлено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Воля сторін на укладення правочину
може бути виражена також за допомогою
телетайпного, електронного або іншого
технічного засобу зв'язку, але за умови
наявності достатніх ознак їх
приналежності стороні даного
правочину. Основні правові засади
електронного документообігу, у тому
числі в сфері договірних відносин,
визначаються Законом України "Про
електронні документи та електронний
документообіг".

Відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону України
"Про електронні документи та
електронний документообіг"
електронний документ - документ,
інформація в якому зафіксована у
вигляді електронних даних, включаючи
обов'язкові реквізити документа.

Згідно ч. 1 ст. 929 ЦК України, за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 6 Статуту залізниць
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 457 від
06.04.98 р., накладна - основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до цього Статуту
та Правил, наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача. Накладна
є договором на заставу вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.

Залізничні накладні від 27.12.13 р., 12.01.13 р.
та від 16.01.13 р. є первинними документами,
які фіксують факт здійснення
господарської операції та факт
встановлення договірних відносин, а
тому є належними доказами надання
послуг з перевезення та підставами для
покладення на відповідача обов'язку по
проведенню розрахунків за отримані
послуги.

Суд також бере до уваги, що позивачем
вчинялися дії, визначені розділом 2
договору від 14.12.2012р., зокрема:
організація замовлення та подача
транспортних засобів до місця
відвантаження; забезпечення
оформлення всіх необхідних
супровідних документів, в т.ч.
сертифікація; виконання обов'язків
вантажовідправника по залізниці.

В свою чергу, часткова оплата рахунку,
виписаного по договору від 14.12.12р.,
свідчить, на переконання суду, про
схвалення ТОВ "Русь"Д даного правочину
та додатку від 26.12.2012р. № 1 до нього.

При цьому суд звертає увагу, що
відповідачем самостійно визначалися
підстави проведення оплати. Так з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач частково здійснив оплату за
надані послуги на загальну суму 10000
грн., що підтверджується банківськими
виписками, а саме: від 10.04.13 р. на суму 5000
грн. (т. 1, а.с. 171), від 06.03.13 р. на суму 2000
грн. (т. 1, а.с. 181), від 15.03.13 р. на суму 3000
грн. (т. 1, а.с. 190).

Будучи власником коштів при проведенні
оплати власник (відповідач) самостійно
ними розпоряджається, в даному випадку
шляхом визначення підстави платежів, а
відтак відповідачем погоджено оплату
за відвантажений овес, що перевозився
позивачем.

При цьому, колегія суддів не бере до
уваги посилання відповідача на
товарно-транспортні накладні на
перевезення хлібопродуктів
автомобільним транспортом, оскільки це
не є належним доказом на підтвердження
перевезення товару залізницею, а
відтак будь-які дані, визначені в них, в
т.ч. визначення вантажовідправником
ТОВ "Русь" ДМ, не можуть слугувати
належними доказами у даній справі.

Також критично суд оцінює, як доказ в
заперечення позовних вимог, надані
відповідачем, складські квитанції, що
підтверджують перебування на
зберіганні на Староконстянтинівському
елеваторі вівса, власником якого є ТОВ
"Русь" ДМ, а не ТОВ "Русь" Д, оскільки
питання власності не є предметом
даного спору.

Пояснення представника відповідача, що
дії щодо часткової оплати послуг
позивачу вчинялися у відповідності до
ст.. 1158 ЦК України з метою попередження
негативних наслідків для ТОВ "Русь" ДМ,
спростовуються підставами відповідних
проплат, зазначених відповідачем в
призначеннях платежу, зокрема рахунок
фактура № СФ-0001009 від 26.12.2013р., який
виставлявся позивачем саме ТОВ "Рсь"Д.

Жодних інших доказів на підтвердження
того, що дані правовідносини склалися
між ТОВ "Русь" ДМ і позивачем на надання
транспортно-експедиційних послуг з
поставки вівса 27.12.12р., 12.01.13р., 16.01.13р. ні
відповідачем, ні третьою особою не
надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування №141212/200-е від 14.12.2012р. є
належним доказом виникнення між
сторонами спірних правовідносин в
частині надання
транспортно-експедиційних послуг з
відправки у грудні 2012 р. вівса в
кількості 5 вагонів вартістю 11000 грн. за
вагон станцією призначення
Новоукраїнка Од.

У відповідності до статей 525, 526
Цивільного кодексу України, 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося судом, дії позивача
по наданню послуг відповідачу та дії
відповідача по частковій їх оплаті,
свідчать про те, що у відповідача
виникло зобов'язання по оплаті за
транспортно-експедиційні послуги в
сумі 55000 грн. по договору поставки №
№141212/200-е від 14.12.12 р.

Враховуючи часткову оплату послуг в
сумі 10000, колегія суддів приходить до
висновку, що позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача 45000
грн. обґрунтовані та підтверджуються
доказами, наявними в матеріалах справи.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України, визначено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
543/96-ВР від 22.11.96р., платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що
сторони несуть матеріальну
відповідальність на невиконання або
неналежне виконання своїх зобов'язань
за даним Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи той факт, що відповідно до п.
4.3 Додаткової угоди № 1 від 26.12.12 р.,
оплата проводиться за фактом
відвантаження вівса, а відтак,
нарахування пені та річних слід
здійснювати по накладній від 27.12.12 р. з
29.12.12 р.

Здійснивши розрахунок пені та 3% річних
за несвоєчасне виконання зобов'язання
за транспортно-експедиційні послуги,
надані в грудні 2012р., колегія суддів
приходить до висновку про правомірне
стягнення з відповідача на користь
позивача 1102,19 грн. 3% річних та пені,
нарахованої у відповідності до п. 6 ст.
232 ГПК України, в сумі 3299,57 грн.

Щодо стягнення вартості
транспортно-експедиційних послуг з
перевезення вівса за накладними від
12.01.13р. та 16.01.13р., суд зазначає наступне.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
вартість експедирування та сума
договору обумовлюються у додатку
відносно кожної товарної позиції та
місця відправки.

Додаток є невід'ємною частиною
договору (п. 4.2).

Додатком № 2 від 15.01.2013р. до Договору
пункт 4.1 розділу 4 договору викладено у
наступній редакції, зокрема: для
забезпечення подавання до місця
навантаження рухомого складу та
відправки у січні 2013 року вівса
призначенням станція Новоукраїнка Од,
замовник перераховує на розрахунковий
рахунок виконавця 115 000,00 грн., станція
відправлення - Старокостянтинів І (ПАТ
"ДП-ЗКУ" філія "Старокостянтинівський
елеватор"). Розділ 4 договору доповнено
п. 4.3 - оплата проводиться за фактом
відвантаження.

Водночас, суд звертає увагу на те, що
даний додаток не підписаний
відповідачем, а відтак слід вважати, що
вартість транспортно-експедиційних
послуг, які надані позивачем
відповідачу, доказом чого є накладні
від 12.01.13р. та 16.01.13р., карантинні
сертифікати та сертифікати якості, не
обумовлювалася та не узгоджувалася
сторонами, жодними діями відповідача
не схвалювалися, а відтак вартість
наданих послуг не встановлена
домовленістю сторін. Сторонами також
не визначено строків проведення
розрахунків за надані послуги.

Разом з тим, у відповідності до Статуту
залізниць, накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, наданий залізниці відправником
разом з вантажем. Накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажу,
яка укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача.

Отже накладна виконує функцію договору
на перевезення.

За перевезення вантажу стягується
провізна плата в розмірі, що
визначається за домовленістю сторін
(ст.. 916 ЦК України). Під провізною платою
слід розуміти винагороду по доставці
вантажу до пункту призначення та
видачі його уповноваженій особі.

Згідно залізничних накладних від
12.01.13р. та 16.01.13р. провізна плата
відповідно складає 26840 грн. та 26910 грн..

Доказів на підтвердження вартості
будь-яких інших послуг в рамках
здійснення транспортного
експедирування, в т.ч. сертифікації,
позивачем не надано.

У відповідності до ч.2 ст. 530 ЦК України,
якщо термін виконання боржником
обов'язку не встановлений, кредитор має
право вимагати його виконання у
будь-який час.

Тому для встановлення строків
розрахунків суд бере до уваги
претензію № 807-13/01 від 08.07.2013р.,
надіслану відповідачу 15.07.2013р. (а.с. 60-61).

А відтак колегія суддів вважає
правомірним задоволити позовні вимоги
в частині стягнення боргу в сумі 115 000
грн. частково, в розмірі 53750 грн., що
складає вартість провізної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Здійснивши розрахунок річних за
невиконання зобов'язання за послуги
отримані відповідачем в січні 2013р.,
колегія суддів приходить до висновку,
про правомірність стягнення з ТОВ
"Русь" Д на користь позивача 397,60 грн.
річних.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Хмельницької області підлягає
скасуванню, апеляційна скарга позивача
частковому задоволенню.

Стягнення судових витрат покладається
на сторони, у відповідності до ст.. 49 ГПК
України, пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мелагрейн"
на рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.01.14 р. у
справі № 924/1401/13 задоволити частково.

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 09.01.14 р. у
справі № 924/1401/13 скасувати. Прийняти
нове рішення. Позов задоволити
частково.

Стягнути з ТОВ "Русь"Д (30400, Хмельницька
обл., м. Шепетівка, вул. К. Маркса, 112, код
37327945) на користь ТОВ "Мелагрейн" (01033, м.
Київ, вул. Саксаганського, 83-а, код 37147952)
98750 грн. основного боргу, 3299,57 грн. пені,
1499,79 грн. 3% річних, 2070,99 грн. в повернення
судових витрат за розгляд позовної
заяви.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ТОВ "Русь" Д (30400, Хмельницька
обл., м. Шепетівка, вул. К. Маркса, 112, код
37327945) на користь ТОВ "Мелагрейн" (01033, м.
Київ, вул. Саксаганського, 83-а, код 37147952)
1035,49 грн. в повернення судових витрат за
розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №924/1401/13 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Мельник О.В.

Суддя
Грязнов В.В.