ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2014 р.Справа № 922/596/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Приватної фірми
"Знак", м. Харків про розірвання
договору,повернення коштів за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 довіреність б/н від
07.04.09 р.;

відповідача - Шило В.Г. довіреність б/н
від 10.01.14 р., Корнієць Ю.В. директор;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до відповідача - Приватної фірми
"Знак", в якій позивач просить розірвати
договір на виконання робіт, від 10.12.2010
р., який укладений між позивачем та
відповідачем та повернути грошові
кошти які були передані на виконання
робіт у розмірі 20 000,00 грн. Крім того,
позивач просить стягнути з відповідача
судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав заяву надану до
суду 14 березня 2014 року, в якій позивач
повідомляє суд проте, що відповідачем є
Приватна фірма "Знак". Позивач надав
документи через канцелярію
господарського суду Харківської
області 13 березня 2014 року згідно
супровідного листа за вх.№8488. Серед
поданих позивачем документів надана
довідка з Головного управління
статистики у Харківській області
станом на 13 березня 2014 року стосовно
відповідача, згідно якої вірною
адресою Приватної фірми "Знак" є: 61058, м.
Харків, Дзержинський район, вул.
Чичибабіна, буд. 1, кв. 100. Вищезазначена
позиція була прийнята судом та розгляд
справи було продовжено з урахуванням
цих уточнень.

Присутній представник відповідача у
судовому засіданні проти позову
заперечував, про що надав через
канцелярію господарського суду
Харківської області 14 квітня 2014 року
відзив на позов за вх.№12507, в якому
відповідач зазначив, що позивачем не
доведено доказами позовних вимог та
договір на виконання робіт від 10.12.2010 р.
є неукладеним, підпис на договорі не
належить директору ПФ "Знак" Корнійцю
Ю,В., який пояснив, що будучи директором
ПФ "Знак" ніяких договорів на виконання
робіт не підписував, також зазначив,
громадянин ОСОБА_5, який отримав від
позивача грошові кошти ніби-то на
виконання договору був колишнім
керівником ПФ "Знак" та притягувався до
кримінальної відповідальності по ст.164
ч.1, ст.212 ч.2, ст. 366 ч.2 КК України, в
підтвердження даних обставин
відповідач надав копію вироку
Люботинського міського суду
Харківської області від 12.12.2003 р. по
справі №1-108. У відповідача відсутня
інформація про отримання від позивача
на виконання зазначеного договору
грошових коштів у розмірі 20000,00 грн. За
таких обставин, відповідач просив у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки, дослідивши докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Позивач звернувся до суду із позовом
про розірвання договору на виконання
робіт від 10 грудня 2010 р., який укладено
позивачем (замовник) та відповідачем
(виконавець). Відповідно п. 1.1. договору
виконавець бере на себе зобов'язання з
виконання наступних робіт:
реконструкція квартири АДРЕСА_1 під
магазин непродовольчих товарів, а
замовник зобов'язується прийняти та
сплатити вартість виконаних робіт.

За своєю правовою природою вказаний
договір є договором підряду, предметом
якого є комплекс будівельно-монтажних
робіт щодо реконструкції квартири під
магазин непродовольчих товарів.

Вимогами ст. 638 ЦК України передбачено,
що договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1-3 ст. 180 Господарського
кодексу України, яка визначає істотні
умови господарського договору. Зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

За договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно- кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення Цивільного Кодексу України,
якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. ч. 1,2 ст. 877 ЦК України підрядник
зобов'язаний здійснювати будівництво
та пов'язані з ним будівельні роботи
відповідно до проектної документації,
що визначає обсяг і зміст робіт та інші
вимоги, які ставляться до робіт та до
кошторису, що визначає ціну робіт.
Договором будівельного підряду мають
бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

Відповідно до ч. 2. ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчиненні
і письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на те її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 246 ЦК України
довіреність від імені юридичної особи
видається її органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
цієї юридичної особи.

Частинами 1, З ст.237 ЦК України
встановлено, що представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Зі змісту вищенаведених норм закону
випливає, що схвалення правочину
шляхом вчинення дій, що свідчать про
прийняття його до виконання, може мати
місце лише у разі наявності відносин
представництва за статутом чи
довіреністю, згідно з якими
представнику надавались би певні
повноваження. Відсутність останніх
виключає можливість перевищення
повноважень при вчиненні правочину та,
як наслідок, виключає можливість
схвалення правочину.

Як вбачається з договору він не містить
всіх істотних умов договору, а саме в
ньому відсутня дата договору, строк дії
договору, підпис ФОП ОСОБА_1, який за
даним договором є замовником та ціна
договору, тому даний договір є
неукладеним.

Позивач у якості доказу перерахування
відповідачу грошових коштів на
виконання умов договору посилається на
розписку на ім'я ОСОБА_5, за якою
останній отримав кошти у розмірі 20 000,00
грн., але цей документ свідчить про
отримання громадянином ОСОБА_5
грошових коштів від громадянина
ОСОБА_1, та з неї не вбачається, що дана
особа отримувала грошові кошти як
представник ПФ "Знак" на виконання умов
договору.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України, позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковими.

Враховуючи вищенаведене та те, що
позивачем не обґрунтовано належними
доказами позовних вимог, суд вважає
позовні вимоги позивача про розірвання
договору про виконання робіт, який є
неукладеним та повернення коштів
сплачених за даним договором у розмірі
20 000,00 грн. безпідставними та
необґрунтованими, відповідно до цього
суд вважає в задоволенні позову
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, оскільки суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову,
судові витрати у даній справі
покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 247, 638 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 189, 190, 191
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний