КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Справа№ 927/33/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Шапрана В.В.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Шкромида В.В.,
довіреність № б/н від 04.04.2014;

від відповідача - Врадій А.М.,
довіреність № 136-12/ЕЕУ від 22.01.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна"
на рішення господарського суду
Чернігівської області від 21.02.2014 у
справі № 927/33/14 (суддя Скорик Н.О.) за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Людорф-Інвест" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна"
про стягнення 94 667 грн. 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Людорф-Інвест"
звернулося до господарського суду
Чернігівської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна"
про стягнення 94 667 грн. 77 коп., з яких: 78 600
грн. 00 коп. - основний борг, 6 008 грн. 05 коп.
- пеня, 6 679 грн. 92 коп. - 3% річних та 3 379
грн. 80 коп. - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 21.02.2014 у
справі № 927/33/14 позов задоволено
частково; вирішено стягнути з
відповідача на користь позивача 78 600
грн. 00 коп. основного боргу, 3% річних в
сумі 6 679 грн. 92 коп. та інфляційні втрати
в сумі 3 251 грн. 10 коп.; у задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення по даній справі виходив з того,
що відповідач не виконав своє грошове
зобов'язання за договором про надання
зворотної фінансової допомоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Чернігівської області від 21.02.2014 у
справі № 927/33/14 скасувати та прийняти
нове, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції не досліджено
всі обставини справи, а також порушено
норми процесуального права в частині
не задоволення клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи.

Представник апелянта - відповідача у
справі в судовому засіданні 07.04.2014
підтримав вимоги за апеляційною
скаргою.

Представник позивача в судовому
засіданні 07.04.2014 заперечив проти
задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Еко Енерджі Україна",
як позичальником та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Агробізнесінвест", як позикодавцем
11.12.2008 укладено договір безвідсоткової
зворотної фінансової допомоги (позики)
№ 11/12/08-2.

Згідно предмету даного договору
позикодавець передає у власність
позичальника грошові кошти у розмірі,
що обумовлений цим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
таку ж суму грошових коштів (п. 1.1
договору).

Відповідно до п. 2.1 договору розмір
безвідсоткової зворотної фінансової
допомоги становить 380 000 грн. 00 коп.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
позика вважається наданою
позикодавцем позичальнику з моменту
отримання грошових коштів
позичальником, що підтверджується
банківською випискою.

Позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві позику до 31.12.2010 (п. 5.1
договору).

Згідно п. 6.2 договору при порушенні
позичальником строку повернення
позики він повинен сплатити
позикодавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від розміру
неповернутої позики за кожний день
прострочення.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробізнесінвест" на
виконання умов договору перераховано
відповідачу грошові кошти в загальній
сумі 378 600 грн. 00 коп., що
підтверджується виписками з
банківського рахунку (а.с. 7-40).

Відповідач свої зобов'язання в частині
повернення сум позики виконав
частково, перерахувавши на рахунок
позикодавця 300 000 грн. 00 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 5 від 03.03.2011 р. (а.с. 62).

Решта суми позики в розмірі 78 600 грн. 00
коп. залишилась не оплаченою
відповідачем.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробізнесінвест",
як первісним кредитором та товариством
з обмеженою відповідальністю
"Людорф-Інвест", як новим кредитором
16.08.2013 укладено договір № 6 про
відступлення права вимоги, згідно умов
якого первісний кредитор передає, а
новий кредитор приймає на себе право
вимоги що належить первісному
кредитору, і стає кредитором за
договором безвідсоткової зворотної
фінансової допомоги (позика) № 11/12/08-2
від 11 грудня 2008 року, укладеним між
первісним кредитором і ТОВ "Еко Енерджі
Україна".

Відповідно до п. 2 договору новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника належного виконання грошових
зобов'язань, що передбачені основним
договором, а саме повернення грошової
суми в розмірі 78 600,00 грн. без ПДВ та
інших грошових зобов'язань, що
випливають з основного договору, в тому
числі зі сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами,
штрафних санкцій (неустойки, штрафів,
пені), процентів річних від
простроченої суми, інфляційних витрат.

Пунктом 4 договору передбачено, що
первісний кредитор зобов'язаний
передати новому кредитору всі
документи, що підтверджують право
вимоги виконання зобов'язань боржником
новому кредитору, протягом 3-ох робочих
днів з дня набуття чинності цим
договором.

Згідно п. 5. договору первісний кредитор
зобов'язаний письмово повідомити
боржника про заміну кредитора в
зобов'язанні, що випливає з основного
договору.

ТОВ "Агробізнесінвест" за Актом
приймання-передачі документів та
інформації від 21.08.2013 було передано
товариству з обмеженою
відповідальністю "Людорф-Інвест"
документи, які засвідчують права, що
передаються за вказаним договором про
відступлення права вимоги.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агробізнесінвест"
02.10.2013 направлено на адресу ТОВ "Еко
Енерджі Україна" повідомлення про
відступлення права вимоги, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист (а.с. 43).

Крім цього, позивачем на адресу
відповідача 12.11.2013 направлено письмову
вимогу про погашення заборгованості в
сумі 78 600 грн. 00 коп., що підтверджується
описом вкладення у цінний лист (а.с. 45).

Зазначена вимога залишена
відповідачем без задоволення.

Враховуючи неповернення відповідачем
сум фінансової допомоги, позивач
звернувся до суду з даним позовом про
стягнення 78 600 грн. 00 коп.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставами
виникнення прав та обов'язків, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Договір про надання зворотної
фінансової допомоги №11/12/08-02 по своїй
правовій природі є договором позики.

За договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості (ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві позику до 31.12.2010.

Відповідачем зобов'язання в частині
повернення позикодавцю сум фінансової
допомоги в обумовлені строки своєчасно
та в повному обсязі виконано не було.

Як вже зазначалось вище, відповідач
перерахував 03.03.2011 р. на рахунок
позикодавця лише 300 000 грн. 00 коп.

Решта заборгованості в сумі 78 600 грн. 00
коп. відповідачем погашена так і не
була.

Враховуючи вищевикладене, на момент
звернення позивача з даним позовом до
суду строк виконання відповідачем
зобов'язання з оплати грошових коштів у
загальній сумі 78 600 грн. 00 коп. настав,
проте зобов'язання виконано так і не
було.

Право вимоги зазначеної суми
заборгованості було передано від ТОВ
"Агробізнесінвест" до ТОВ
"Людорф-Інвест" за договором від 16.08.2013
№ 6.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України
встановлено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах,
що існували на момент переходу цих
прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п. 2 договору про
відступлення права вимоги новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника належного виконання грошових
зобов'язань, що передбачені основним
договором, а саме повернення грошової
суми в розмірі 78 600,00 грн. без ПДВ та
інших грошових зобов'язань, що
випливають з основного договору, в тому
числі зі сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами,
штрафних санкцій (неустойки, штрафів,
пені), процентів річних від
простроченої суми, інфляційних витрат.

Отже, враховуючи вищевикладене,
позивач набув право вимоги до
відповідача щодо оплати суми позики у
розмірі 78 600 грн. 00 коп.

Зобов'язання з оплати зазначеної суми
грошових коштів відповідачем виконано
так і не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу
України встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не звільняє винну
сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Факт наявності заборгованості, як
станом на день подачі позову, так і
станом на день ухвалення рішення, у
загальній сумі 78 600 грн. 00 коп.
підтверджується матеріалами справи та
не спростовується відповідачем.

Доводи апелянта про недоведеність
перерахування позики в сумі 378 600 грн. 00
коп. спростовуються матеріалами
справи, а саме належним чином
засвідченими виписками з банківського
рахунку (а.с. 7-40).

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в сумі 78 600
грн. 00 коп.

Разом з тим, відповідачем до суду
першої інстанції подано заяву про
застосування позовної давності.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 зазначеної статті за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Отже, у зобов'язальних правовідносинах,
в яких визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане (п. 4.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.08.2013
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

В даному випадку, сторонами в договорі
безвідсоткової зворотної фінансової
допомоги № 11/12/08-2 від 11 грудня 2008 року
визначено строк виконання
позичальником зобов'язання з
повернення позикодавцеві суми позики
до 31.12.2010.

Таким чином, при укладенні договору
сторонами встановлено строк виконання
зобов'язання боржником.

Враховуючи наведені положення
законодавства та роз'яснення Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.08.2013 № 10 перебіг позовної давності в
даному випадку розпочався з 01.01.2011
(день, наступний за останнім днем, у
який зобов'язання нового боржника мало
бути виконане).

Отже, вказаний строк відповідно
спливає лише 01.01.2014.

Позивач звернувся з даним позовом до
суду згідно відбитку штампу поштового
відділення 27.12.2013, тобто в межах строку
позовної давності.

Таким чином, позивачем строк позовної
давності пропущено не було.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 78 600 грн. 00 коп.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення пеню в
сумі 6 008 грн. 05 коп., 3% річних в сумі 6 679
грн. 92 коп. та інфляційні втрати в сумі 3
379 грн. 80 коп.

Судом першої інстанції у задоволенні
позовної вимоги про стягнення пені
відмовлено з огляду на пропуск
позивачем строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду з
наведеним висновком погоджується з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України спеціальна позовна
давність в один рік встановлена,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

З вимогою про стягнення штрафних
санкцій особа може звернутися до суду
протягом одного року з моменту
невиконання зобов'язання.

Аналогічна позиція наведена в
постанові Верховного Суду України від
27.04.2012 у справі № 3-27гс12.

З вимогою про стягнення пені за
прострочення строку повернення позики
за період з 01.01.2011 по 30.06.2011 в сумі 6 008
грн. 05 коп. позивач звернувся
(відповідно до штампу поштового
відділення) 27.12.2013, тобто після спливу
строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу у задоволенні даної позовної
вимоги.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми
боргу за грошовим зобов'язанням з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, як і трьох процентів річних
від простроченої суми, здійснюється
незалежно від тієї обставини, чи був
передбачений договором відповідний
захід відповідальності.

З огляду на те, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання перед позивачем за
договором, колегія суддів також
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо часткового задоволення
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 3% річних в сумі 6 679
грн. 92 коп. та інфляційних втрат в сумі 3
251 грн. 10 коп., розрахунок яких
перевірений судом та не суперечить
чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції було порушено норми
процесуального права, а саме не
задоволено клопотання про відкладення
розгляду даної справи та розглянуто її
за відсутності представника
відповідача, відхиляються колегією
суддів, оскільки апелянт враховуючи
досить тривалий час розгляду справи
судом першої інстанції мав можливість
надати безпосередньо або направити на
адресу суду письмові пояснення по суті
пред'явлених до нього позовних вимог.

Про дату, час та місце судового
засідання відповідач був повідомлений
належним чином.

З огляду на вищевикладене, наведені
доводи апелянта не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
доводять їх протилежність, а тому не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Оскільки, в задоволенні апеляційної
скарги відмовлено, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко
Енерджі Україна" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Чернігівської області від 21.02.2014 у
справі № 927/33/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового
збору за подачу апеляційної скарги
покласти на її заявника - відповідача
у справі.

3. Матеріали справи № 927/33/14 повернути
до господарського суду Чернігівської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
В.В. Шапран

М.А. Руденко