ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Справа № 910/14501/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючогоКравчука
Г.А.,суддівМачульського Г.М. (доповідач),
Полянського А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому
засіданнікасаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю "МЖК
Чернігів"на постановуКиївського
апеляційного господарського
судувід05.02.2014р.у
справі№910/14501/13Господарського
судуміста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "МЖК
Чернігів"доДержавної іпотечної
установипровідшкодування витрат на
утримання будинку та прибудинкових
територій у вигляді відшкодування
шкодиза участю

- позивача:Вольфовский С.О. (довіреність
від 04.02.14р.)- відповідача:Боков І.О.
(довіреність від 29.07.13р.), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "МЖК Чернігів" (далі -
позивач) просило стягнути з Державної
іпотечної установи (далі - відповідач)
143051,11 грн. вартості фактично наданих
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території у якості
відшкодування позадоговірної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач як власник 36 квартир в
будинку, балансоутримувачем якого є
позивач, повинен відшкодувати йому
витрати на утримання будинку та
прибудинкових територій за період з
лютого 2011 року по грудень 2012 року, коли
у вказаних квартирах ніхто не жив і
послуги на утримання не оплачувались.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2013р. (суддя Ониськів О.М.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014р.
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Рябуха В.І., судді Кондес Л.О.,
Ропій Л.М.), в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
вказані судові рішення скасувати та
прийняти нове, про задоволення позову,
посилаючись на неправильне
застосування і порушення судами норм
матеріального і процесуального права.

У відзиві відповідач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення,
вказуючи, що апеляційний суд повно
встановив обставини справи та
правильно застосував норми права.

Переглянувши у касаційному порядку
оскаржені судові рішення, колегія
суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 11111 ч.2 п.4
Господарського процесуального кодексу
України у постанові суду касаційної
інстанції мають бути зазначені стислий
виклад суті рішення місцевого
господарського суду, рішення,
постанови апеляційного господарського
суду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, відповідач є власником 36
квартир за адресою: м. Чернігів, вул.
Челюскінців, 9, форма власності -
державна.

31.01.2011р. позивач прийняв на баланс
житловий будинок по вул.Челюскінців, 9 в
м. Чернігові.

У зв'язку з відмовою відповідача
оплатити послуги з утримання будинку і
прилеглої до нього прибудинкової
території позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відмовляючи у позові місцевий
господарський суд, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
своє рішення мотивував тим, що у діях
відповідача відсутня протиправна
поведінка, а у діях позивача наявна
бездіяльність щодо укладення договору
з надання комунальних послуг,
зазначаючи, що без укладення такого
договору не було узгоджено обсяги їх
споживання та розмір плати.

Між тим, з такими доводами повністю
погодитись не можна з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, як роз'яснив Верховний Суд
України у своїй постанові від 30.10.2013р. у
справі №6-59цс13 щодо застосування
вказаних норм матеріального права,
споживачі зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 11128
Господарського процесуального кодексу
України це рішення Верховного Суду
України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень та всіх
судів України, а суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Разом з тим, судом апеляційної
інстанції встановлено та сторонами не
заперечувалось і позивачем
зазначалось у позові, що у вказаних
квартирах ніхто не проживав з лютого
2011р. до грудня 2012 року і відповідач не
користувався наданими послугами
позивача, що, враховуючи вказане
роз'яснення Верховного Суду України,
яке має обов'язковий характер, виключає
можливість стягнення зазначеної у
позові суми у якості оплати за фактично
не надані послуги.

Крім того, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про те, що
правова природа грошових коштів, що
мають бути оплачені за
житлово-комунальні послуги, утримання
будинку та прибудинкової території,
враховуючи викладене, визначена у
вказаній постанові Верховного Суду
України.

При цьому слід зазначити, що за
приписами статті 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином для відшкодування шкоди
належить встановлювати, зокрема,
неправомірність дій особи, а саме у
чому полягають такі дії, та у чому
полягає їх неправомірність.

Між тим, оскільки правовідносини у
даному спорі виникли у зв'язку із
оплатою послуг, відсутні правові
підстави для застосування до даних
правовідносин положень статті 1166
Цивільного кодексу України.

На вищевказане суди не звернули уваги,
проте оскільки це не призвело до
неправильного вирішення спору
враховуючи що правова природа спірних
правовідносин сторін судом
апеляційної інстанції встановлена
правильно, підстави для скасування
постанови суду апеляційної інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "МЖК
Чернігів" залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014р. у
справі Господарського суду міста Києва
№910/14501/13, залишити без змін.

Головуючий суддя
Г.А. Кравчук

Судді
Г.М. Мачульський

А.Г. Полянський