ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
Справа №904/8811/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Науменка І.М.
(доповідач),

суддів: Павловського П.П., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання -
Ситникова М.Ю.,

за участю представників сторін:

від відповідача: Ліфлянчик С.І.,
довіреність б/н від 12.02.14, представник;

від відповідача: Круть Т.М., довіреність
б/н від 02.12.13, представник;

Представник позивача в судове
засідання для розгляду апеляційної
скарги не з'явився, причина неявки
невідома.

розглянув у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Ясон",
м.Бердянськ Запорізької області, на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.01.2014р.
у справі №904/8811/13

за позовом Приватного підприємства
"Ясон", м. Бердянськ, Запорізька область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Актафінанс", м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними договорів
іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 28.01.2014р.
у справі №904/8811/13 (суддя Дубінін І.Ю.) в
задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
відсутність передбачених чинним
законодавством України підстав для
визнання спірних іпотечних договорів
№ПБ-1/1 від 05.02.2010р. та №ПБ-1/3 від 11.03.2010р.
недійсними.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивачем подано апеляційну
скаргу про його скасування та
прийняття нового рішення про
задоволення позову. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що господарським
судом першої інстанції було надано
невірну правову оцінку фактичним
обставинам справи. Зокрема, на думку
апелянта, судом безпідставно не взято
до уваги встановлений постановою
Запорізького окружного
адміністративного суду від 15.11.2012р. у
справі №0870/8014/12 факт того, що на момент
укладення іпотечних договорів №ПБ-1/1
від 05.02.2010р. та №ПБ-1/3 від 11.03.2010р. ПП
"Ясон" (Іпотекодавець) власником
предметів іпотеки не являлось.
Скаржник стверджує, що державна
реєстрація права власності на спірний
предмет іпотеки за ПП "Ясон" відбулась
на підставі неіснуючого рішення
господарського суду Запорізької
області від 02.12.2009р. у справі №4/368/09.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну
скаргу відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, наведені
в апеляційній скарзі доводи вважає
необґрунтованими та безпідставними, у
зв'язку з чим оскаржуване рішення
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Отже, перевіривши доводи апеляційної
скарги, відзиву на неї, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з огляду на
встановлене нижче.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.02.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Актафінанс"
(відповідач у справі) та гр.ОСОБА_3 було
укладено договір споживчого кредиту
№ПБ-1, відповідно до п.1.1. якого надано
терміновий кредит на суму 920 000
(дев'ятсот двадцять тисяч) грн. з
кінцевим строком повернення 06.12.2010 року
зі сплатою процентів у розмірі 24,5%
річних.

Додатковою угодою від 15.03.2010 року
до договору споживчого кредиту № ПБ-1
внесено зміни до п. 1.1. договору кредиту
та встановлено, що Позивачем надано:

- терміновий кредит на суму 920 000
(дев'ятсот двадцять тисяч) грн. з
кінцевим строком повернення 14.03.2010 року
включно, зі сплатою процентів у розмірі
24,5% річних, які нараховуються на
залишок основної суми кредиту та
сплачуються згідно встановленого
графіку погашень;

- терміновий кредит на суму 2 214 702,
55 (два мільйони двісті чотирнадцять
тисяч сімсот дві) грн. 55 коп. на строк з
15.03.2010 року по 06.12.2010 року включно, зі
сплатою процентів у розмірі 26, 6% річних,
які нараховуються на залишок основної
суми кредиту та сплачуються згідно
встановленого графіку погашень.

В якості забезпечення виконання
вищезгаданого кредитного договору, між
Приватним підприємством «Ясон» та ТОВ
«Актафінанс» був укладений договір
іпотеки №ПБ-1/1 від 05.02.2010р., відповідно
до п.1.2. якого ПП «Ясон» передало в
іпотеку ТОВ «Актафінанс» шість
двокімнатних квартир будинку АДРЕСА_1,
а також, договір іпотеки №ПБ-1/3 від
11.03.2010р., відповідно до п.1.2. якого ПП
«Ясон» передало в іпотеку ТОВ
«Актафінанс» чотири двокімнатні
квартири в будинку АДРЕСА_2.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором №ПБ-1 від 05.02.2010р.,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Актафінанс»
(кредитор) було здійснено стягнення на
предмет іпотеки, шість двокімнатних
квартир будинку АДРЕСА_1, а також,
чотири двокімнатні квартири в будинку
АДРЕСА_2.

В подальшому, рішенням
господарського суду Запорізької
області від 13.02.2012р. по справі №31/5009/7538/11
за ТОВ «Актафінанс» визнано право
власності на зазначені вище об'єкти
нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_1,
та квартири АДРЕСА_2.

При цьому, колегія суддів вважає
за доцільне зауважити на те, що ПП
«Ясон» у вищевказаній справі №31/5009/7538/11
приймав участь в якості відповідача,
проте, жодних заперечень проти позову
ТОВ «Актафінанс» про визнання за
останнім права власності на
вищезгадані квартири не надавав. Дане
рішення набрало законної сили та у
встановленому чинним законодавством
України порядку не оскаржено.

На виконання зазначеного вище
рішення господарського суду
Запорізької області від 13.02.2012р. по
справі №31/5009/7538/11, за ТОВ «Актафінанс»
16.01.2013р. було зареєстровано право
власності на вищевказані квартири, що
були предметами іпотечних договорів
№ПБ-1/1 від 05.02.2010р. та №ПБ-1/3 від 11.03.2010р.
Наведене підтверджено наявними в
матеріалах справи Витягами з ДРПнНМ
про реєстрацію права власності від
16.01.2013р.

Відповідно до ст.33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до ст.37 Закону України
«Про іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, зокрема, Витягів з ДРПнНМ про
реєстрацію права власності від 16.01.2013р.,
на момент укладення оскаржуваних
договорів іпотеки №ПБ-1/1 від 05.02.2010р. та
№ПБ-1/3 від 11.03.2010р., предмети іпотек на
праві власності належали позивачеві -
ПП "Ясон".

Однак, як вже зазначалось вище, з
огляду на невиконання гр.ОСОБА_3
(боржник) взятих на себе за кредитним
договором №ПБ-1 від 05.02.2010р. зобов'язань,
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Актафінанс»
(кредитор) було здійснено стягнення на
предмет іпотеки та в подальшому, згідно
з рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.02.2012р. по
справі №31/5009/7538/11, за ТОВ «Актафінанс»
визнано право власності на зазначені
вище об'єкти нерухомості, а саме,
квартири АДРЕСА_1, та квартири АДРЕСА_2.

Таким чином, на думку колегії
суддів, відповідача слід вважати
добросовісним набувачем нерухомого
майна, що не може бути у нього
витребуване.

Відповідно до ст.330 ЦК України
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст.388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, оскільки на момент
укладення оскаржуваних договорів
іпотеки, що стали підставою для набуття
відповідачем права власності, об'єкти
нерухомості належали позивачеві та
були належним чином зареєстровані, то у
даному випадку визнання недійсними
оскаржуваних договорів іпотеки
порушує законним чином набуте
відповідачем право власності.
(Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний суд України в
рішенні від 19 вересня 2007 року по справі
№ 6-636св07 ).

Також, згідно п.2.15 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними",
наслідки недійсності правочину
підлягають застосуванню лише стосовно
сторін даного правочину, тому на особу,
яка не брала участі в правочині, не може
бути покладено обов'язок повернення
майна за цим правочином. У зв'язку з цим
не підлягають задоволенню позови
власників (володільців) майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження майна, які
були вчинені після правочину,
визнаного недійсним.

З огляду на викладене вище, доводи
апеляційної скарги колегією суддів не
приймаються, як безпідставні та
спростовані наявними у справі доказами
та усталеною судовою практикою.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України,
зважаючи на результат вирішення спору,
витрати на апеляційне оскарження
покладаються на позивача - ПП "Ясон".

Керуючись ст. ст. 101- 106 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 28.01.2014р.
у справі №904/8811/13 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Ясон", м.Бердянськ
Запорізької області, - без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
двадцятиденний строк.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 17.04.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Науменко

Суддя
П.П. Павловський

Суддя
І.М. Кощеєв