м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/1432/14 07.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПАНІ ІНТЕРФІРМА"
до Публічного акціонерного
товариства "САН ІнБев Україна"
про стягнення 34 920,60 грн.
Суддя
Представники сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: Куценко А. О. -
представник за довіреністю
Заявлено позов про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"САН ІнБев Україна" заборгованості за
Договором № 01/11-11 від 01.12.2011 в розмірі 34
920,60 грн. основного боргу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов укладеного договору
позивач надав відповідачу послуги з
перевезення пасажирів останнього,
проте відповідач в порушення умов
договору та додаткової угоди № 4 якою
збільшено вартість послуг,
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг виконав з урахуванням вартості
послуг, яка була встановлена в додатку
№ 1, що є нижчою від ціни послуг у
спірний період. Таким чином позивач
звернувся до суду про стягнення
різниці вартості послуг.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 порушено провадження
по справі № 910/1432/14, розгляд справи
призначено на 03.03.2013.
В судовому засіданні 03.03.2014 представник
відповідача подав відзив на позов в
якому проти задоволення позову
заперечив та зазначив, що умови
додаткової угоди № 4 від 02.07.2013 щодо
поширення встановленої нею нової
вартості послуг на період, що передував
укладанню угоди № 4, а саме - на період
січень-червень 2013 року, послуги по
якому вже були надані та оформлені
відповідними підписаними актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
вартість послуг в яких визначалася
відповідно до діючої в цей період угоди
№ 1, не відповідають чинному
Також у поданому відзиві відповідач
просив суд відповідно до статті 83 ГПК
України одночасно з ухваленням рішення
визнати недійсним п. 1 додаткової угоди
01.12.2011 в частині встановлення саме з
01.01.2013 р. вартості послуг у розмірі 7,44
грн. за 1 кілометр пробігу як такий, що
не відповідає, суперечить вимогам
закону, а саме ч. 3 ст. 631 ЦК України, ч. 3
Розглянувши в судовому засіданні 03.03.2014
клопотання відповідача про вихід за
межі позовних вимог, суд відзначає
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.
Тобто, вихід за межі позовних вимог є
правом, а не обов'язком суду.
В постанові Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 20.05.02. у справі за позовом
науково-виробничої дослідної
агрофірми "Наукова" до ЗАТ КБ
"ПриватБанк" про визнання недійсним
договору застави зазначалося, що вихід
суду за межі позовних вимог без
обґрунтування такої дії необхідністю
захисту прав і законних інтересів
сторін порушує визначений ст. 129
Конституції України принцип
диспозитивності, а тому є підставою для
скасування відповідного судового
рішення.

Суд не вбачає необхідності захисту
прав і законних інтересів сторін
шляхом виходу за межі позовних вимог та
визнання недійсним п. 1 додаткової
угоди № 4 від 02.07.2013р. до договору № 01/11011
від 01.12.2011 в частині встановлення саме з
01.01.2013 р. вартості послуг у розмірі 7,44
грн. за 1 кілометр пробігу.

При цьому, визнання недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству не є виходом
за межі позовних вимог, а окремо
визначеним приписами п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК
України правом господарського суду при
прийнятті рішення.

В свою чергу, вихід за межі позовних
вимог означає лише збільшення
кількісного показника розміру
заявленої позивачем вимоги і
клопотання про такий вихід може бути
заявлене позивачами або третіми
особами з самостійними вимогами на
предмет спору і якщо це необхідно для
захисту їх прав і законних інтересів.

Крім того, відповідач не позбавлений
права звернутись до суду з окремим
позовом про визнання п. 1 додаткової
угоди № 4 від 02.07.2013р. до договору № 01/11011
від 01.12.2011 в частині встановлення саме з
01.01.2013 р. вартості послуг у розмірі 7,44
грн. за 1 кілометр пробігу.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.03.2014 подав заяву про
уточнення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 5200,80 грн. за послуги надані в
липні 2013 року з урахуванням додаткової
угоди № 4.

Відповідно до 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Враховуючи викладене суд розцінює
подану позивачем заяву як зменшення
розміру позовних вимог.

Враховуючи норми ст. 22 ГПК України, а
також те, що дана дія не суперечить
законодавству та не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних
законом інтересів суд приймає до
розгляду заяву позивача про зменшення
розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції від 26.12.2011 № 18, у разі
прийняття судом зміни (в бік збільшення
або зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

В судовому засіданні 03.03.2014, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 31.03.2014.

31.03.2014 через канцелярію суду від
представника відповідача надійшов
додатковий відзив на позов, в якому
відповідач зазначив, що недоплачена на
думку позивача вартість послуг за
липень 2013 в розмірі 5200,80 грн. до акту
приймання-передачі наданих послуг за
липень 2013 включена не була; позивач не
надав відповідачу для розгляду і
підписання акт приймання-передачі
наданих послуг на спірну суму; позивач
не виставляв відповідачу рахунок на
спірну суму; відсутній підписаний
сторонами акт приймання-передачі
наданих послуг за липень 2013 року, який
би включав суму за липень 2013р. в розмірі
5200,80 грн.

Господарський суд міста Києва за
клопотанням сторін ухвалою від 31.03.2014
продовжив строк вирішення спору.

В судовому засіданні 31.03.2014, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, оголошено перерву до 07.04.2014.

Представник відповідача через відділ
діловодства суду подав письмові
пояснення в яких зазначив, що рахунок
та акт на суму 5200,80 грн. позивач
направив на неналежну адресу
відповідача, а зазначена у
повідомленні про вручення поштового
відправлення особа не являється
представником відповідача; акт
приймання-передачі наданих послуг,
наданих у липні 2913 року, позивач
повинен був передати відповідачу на
підписання не пізніше 1 числа місяця,
наступного за липнем 2013 року, а
оскільки у вказаний термін акт
приймання-передачі наданих послуг на
доплату 5200,80 грн. за послуги, надані у
липні 2013 року, позивач відповідачу для
підписання не передав, то позивач
пропустив строк на таку передачу, а
отже з 01.08.2013 року взагалі втратив право
подавати такий акт відповідачу на
підписання.

Представник позивача в судове
засідання 07.04.2014 не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому
засіданні 07.04.2014 заперечив на позов.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 07.04.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПАНІ ІНТЕРФІРМА"
(далі - перевізник, позивач) та
Публічного акціонерного товариства
"САН ІнБев Україна" (далі відповідач,
замовник) було укладено договір №
01/11-69 про надання послуг з
перевезення пасажирів (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 перевізник зобов'язується
надати замовнику послуги по
перевезенню пасажирів - робітників
Миколаївського відділення ПАТ "САН
ІнБев Україна" , розташованого за
адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, 320.
Для надання послуг перевізник надає
автобуси наступних марок: СКИФ-5204
кількість пасажирів - 100-6 од. (2004 рік
випуску); МАЗ-103 кількість пасажирів -
100-1 од (2006 рік випуску); Asia Motors - 45
посадкових місць - 2 од. (1997 рік випуску).
Маршрути, вартість проїзду по
маршрутам в місяць визначаються
сторонами в відповідних
графіках-замовленнях (Додаток № 1), які
являються невід'ємною частиною даного
договору.

Даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами, діє до
30.11.2012р., а в частині взаєморозрахунків -
до їх повного завершення (п. 6.1
договору).

30.11.2012 сторони уклали додаткову угоду №
1 до договору № 01/11-69 в якій
погодили що, з 01.01.2013 вартість 1
кілометра-пробігу складає 6,84 грн. ( в т.
ч. ПДВ 1,14 грн.) - (базова вартість). При
зміні моделі транспортного засобу,
вартість послуг не міняється. Загальна
орієнтовна вартість послуг в місяць
складає 62 244,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Загальна орієнтовна сума договору
складає 1 196 380,80 грн., включаючи ПДВ.
Загальна фактична сума договору
складається із вартості послуг, які
надаються замовнику протягом строку
дії даного договору на підставі актів
приймання-передачі наданих послуг та
продовжили строк дії договору до
30.06.2013р.

02.07.2013 сторони уклали додаткову угоду №
4 до договору № 01/11-69 в якій
погодили що, з 01.01.2013 вартість 1
кілометра-пробігу складає 7,44 грн. ( в т.
ч. ПДВ 1,24 грн.) - (базова вартість). При
зміні моделі транспортного засобу,
вартість послуг не міняється. Загальна
орієнтовна вартість послуг в місяць
складає 62 244,00 грн. з урахуванням ПДВ.
Загальна орієнтовна сума договору
складає 1 476 697,53 грн., включаючи ПДВ.
Загальна фактична сума договору
складається із вартості послуг, які
надаються замовнику протягом строку
дії даного договору на підставі актів
приймання-передачі наданих послуг та
продовжили строк дії договору до
30.11.2013р.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата
проводиться замовником згідно рахунку,
виставленого перевізником по
безготівковому розрахунку через 70
календарних днів з моменту підписання
обома сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг за
звітний місяць з урахуванням положень
п. 3.5 даного договору.

Позивач зазначив, що надав відповідачу
послуги по договору у липні 2013, що
підтверджується належним чином
оформленим на підписаним актом
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-000161 від 31.07.2013 на загальну суму
59289,12 грн.

Відповідач розрахувався за послуги
надані йому в липні на суму в розмірі
59289,12 грн., що підтверджується належним
чином завіреною копією платіжного
доручення № від 05.11.2013.

Позивач в позовній заяві вказує, що акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-000161 від 31.07.2013 на загальну суму
59289,12 грн. розрахований у відповідності
до встановлених тарифів у додатковій
угоді № 1 до договору № 01/11-69 в
якій сторони погодили що, з 01.01.2013
вартість 1 кілометра-пробігу складає 6,84
грн. Проте, в липні місяці 2013 року вже
діяла додаткова угода № 4 до договору №
01/11-69 в якій сторони погодили що, з
01.01.2013 вартість 1 кілометра-пробігу
складає 7,44 грн.

Таким чином, позивач склав акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ОУ-000033 від 30.01.2014 на суму 5200,80 грн. про
доплату за автопослуги перевезення
робітників Миколаївського відділення
ПАТ "САН ІнБев Україна" за липень 2013р.
та разом із рахунком-фактурою № СФ-0024
від 30.01.2014 направив відповідачу.

Проте, відповідач по додатковому акту
за послуги надані у липні 2013 року на
суму 5200,80 грн. з позивачем не
розрахувався.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено,
що за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст. 903 ЦК України
замовник зобов'язаний оплатити надані
йому послуги в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Різновидом договорів про надання
послуг є договір перевезення, за яким,
виходячи з приписів ст. 908 ЦК України
перевезення вантажу, пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим
кодексом, іншими законами,
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно
до них.

Позивач на підтвердження надання
послуг надав суду акт здачі-приймання
робіт (надання послуг) № ОУ-000033 від
30.01.2014 на суму 5200,80 грн. про доплату за
автопослуги перевезення робітників
Миколаївського відділення ПАТ "САН
ІнБев Україна" за липень 2013р., який
підписаний тільки зі сторони позивача.

Умовами п. 3.3 договору визначено, що
сторони підписують акт
приймання-передачі надання послуг не
пізніше 7 числа кожного місяця. Акт
приймання-передачі наданих послуг
складає перевізник і передає для
перевірки і підписання уповноваженому
представнику замовника не пізніше 1
числа кожного місяця, наступного за
звітним, замовник протягом 4
календарних днів з моменту отримання
акту перевіряє його коректність,
підписує, або направляє письмову
вмотивовану відмову із виказанням
переліку недоліків (п. 3.4 договору).

На доказ отримання представником
відповідача акту здачі-приймання робіт
(надання послуг) № ОУ-000033 від 30.01.2014 на
суму 5200,80 грн. про доплату за
автопослуги перевезення робітників
Миколаївського відділення ПАТ "САН
ІнБев Україна" за липень 2013р. та
рахунку-фактури № СФ-0024 від 30.01.2014
позивач надав суду належним чином
завірену копію повідомлення про
вручення поштового відправлення з
відміткою відповідача про отримання
05.02.2014р.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.2 договору оплата
проводиться замовником відповідно до
рахунку, виставленого перевізником по
безготівковому розрахунку через 70
календарних днів з моменту підписання
обома сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг за
звітний місяць з урахуванням положень
п. 3.5 даного договору.

Таким чином, враховуючи строк оплати
встановлений в п. 3.2 договору, суд
дійшов висновку, що строк оплати за
надані послуги по здачі-приймання
робіт (надання послуг) № ОУ-000033 від
30.01.2014 на суму 5200,80 грн. про доплату за
автопослуги перевезення робітників
Миколаївського відділення ПАТ "САН
ІнБев Україна" за липень 2013р. не
настав.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, з наведеного
вбачається, що до господарського суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем надано акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ОУ-000033 від 30.01.2014 на суму 5200,80 грн.
строк оплати на момент винесення
рішення по суті за яким не настав, а
тому у відповідача відсутні підстави
для оплати наданих послуг в сумі 5200,80
грн.

Враховуючи все викладене вище в
сукупності, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

З урахуванням зазначеного, відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, витрати по сплаті
судового збору покладаються на
позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 14.04.2014

Суддя
О.А. Грєхова