Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
Тел. 67-28-47, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

24 квітня 2014 року
справа № 927/263/14

Позивач: Приватне підприємство "АФ
Приват Агро",

юридична адреса: вул. Робоча, 89/64, м.
Дніпропетровськ, 49047

поштова адреса: а/с 829, м.
Дніпропетровськ, 49008

Відповідач: Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина",

юридична адреса: вул. Незалежності, 51, с.
Калюжинці, Срібнянський район, 17311;

поштова адреса: вул. Боженка, 102, кв. 1, м.
Чернігів, 14005

про стягнення 28291,31 грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився.

Приватним підприємством "АФ Приват
Агро" подано позов до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" про стягнення 28291,31грн.
боргу, в тому числі 20000,00грн.
простроченого грошового зобов'язання,
6878,06грн. пені та 1413,25грн. 3% річних згідно
договору № 25/04-1 від 25 квітня 2013 року.

Ухвалами суду від 13 березня 2014 року, від
02 квітня 2014 року та від 15 квітня 2014 року
розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 15 квітня 2014 року
суд оглянув оригінали документів,
доданих до позовної заяви та перейшов
до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судове
засідання 24 квітня 2014 року не з'явився.
Від представника позивача через
канцелярію суду надійшло письмове
пояснення (факсограма) від 24 квітня 2014
року, в якому представник відповідача
пояснив наступне. Відповідно до умов
договору позивачем виписано рахунок
№784 на відповідну поставку від 26 квітня
2013 року, в базі даних помилково не було
змінено дату із 24 квітня 2013 року на 25
квітня 2013 року, тобто вказаний рахунок
має реквізити: №784 від 25 квітня 2013 року.
Відповідно до п.п 2.2 договору
остаточний розрахунок за замовлений
товар здійснюється на умовах
попередньої оплати до моменту його
передачі або розвантаження покупцю. У
додатку №1 визначено, що покупець
зобов'язаний зробити оплату грошових
коштів та товар у повному обсязі 100% на
розрахунковий рахунок продавця за
встановленою ціною на протязі одного
банківського дня з моменту отримання
рахунка. Моментом отримання рахунку є
дата фактичної поставки товару та
отримання його покупцем, тобто 26 квітня
2013 року, про що мається відповідна
відмітка на видатковій накладній та
виписана довіреність №111 від 26 квітня
2013 року. Позивач вважає, що остаточний
розрахунок за товар відповідач повинен
був здійснити 27 квітня 2013 року в
розмірі 86072,00грн. Отже, позивачем
нараховано пеню в розмірі 6878,06грн. та
1413,25грн. 3% річних за період з 27 квітня 2013
року по 10 лютого 2014 року. Відповідачем
фактично було сплачено 66072,00грн.
наступними платежами: 15 липня 2013 року -
платіжним дорученням №1417 від 15 липня
2013 року на суму 16000,00грн. призначення
платежу - оплата за шрот соняшниковий
згідно рахунку №784 від 24 квітня 2013 року;
14 листопада 2013 року - платіжним
дорученням №3406 від 14 листопада 2013 року
на суму 50072,00грн. призначення платежу -
оплата за шрот соняшниковий згідно
рахунку №784 від 25 квітня 2013 року.
Представник позивача просив суд
врахувати дані пояснення та розглянути
справу без його участі та зазначив, що
підтримує позовні вимоги у повному
обсязі. Суд прийняв дані пояснення до
розгляду.

Представник відповідача в судове
засідання 24 квітня 2014 року не з'явився,
заяв та клопотань не надіслав, про дату,
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення, яке
міститься в матеріалах справи. У
відзиві на позовну заяву відповідач з
позовними вимогами не згоден з тих
підстав, що договір №25/04-1 від 25 квітня
2013 року відповідачем не підписувався,
видаткова накладна не підтверджує
зобов'язання відповідача щодо сплати
коштів так як не передбачає строку
сплати, позивач не вимагав від
відповідача сплати за переданий товар,
отже строк виконання зобов'язання у
відповідача не настав.

Зважаючи на дотримання розумного
строку вирішення господарського
спору, господарський суд доходить
висновку про можливість у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглянути справу та вирішити спір за
наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для вирішення спору,
суд встановив:

25 квітня 2013 року між Приватним
підприємством "АФ Приват Агро"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Батьківщина" (покупець) було укладено
договір поставки № 25/04-1 (далі - договір)
(а.с. 8-9).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору
постачальник зобов'язався
систематично поставляти покупцю
визначений цим договором товар, а
покупець зобов'язався прийняти
замовлений товар та оплачувати його.
Під товаром, що є предметом поставки за
цим договором, розуміється ті позиції
асортименту, викладеного в комерційній
пропозиції які покупець вважає
потрібним придбати та викладені в
Додатку. Кількість товару, вартість та
виняткові умови поставки викладаються
в Додатку до кожної окремої поставки,
та є невід'ємною складовою цього
договору.

Згідно п. 2.1 договору оплата за товар
здійснюється покупцем шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів за вказаними в цьому договорі
банківськими реквізитами продавцю на
підставі виписаного рахунку, згідно
додатка.

Відповідно до п.п 2.2 договору
остаточний розрахунок за замовлений
товар здійснюється на умовах
попередньої оплати до моменту його
передачі або розвантаження покупцю.

Відповідно до п.8.1 договору, цей договір
набирає чинності з моменту його
підписання та діє до 31 грудня 2013 року
або до повного виконання сторонами
усіх прийнятих на себе зобов'язань за
цим договором.

Згідно пунктів 1, 2 Додатку №1 до
договору від 25 квітня 2013 року сторони
домовились про поставку шроту
соняшникового кількістю 30,74 тон
вартістю партії 86072,00грн.; покупець
зобов'язався зробити оплату грошових
коштів за товар у повному обсязі 100% на
розрахунковий рахунок продавця за
встановленою ціною на протязі одного
банківського дня з моменту отримання
рахунка (а.с. 10).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач виконав свої зобов'язання за
договором, поставив відповідачу шрот
соняшниковий на загальну суму 86072,00грн.,
що підтверджується видатковою
накладною № 801 від 26 квітня 2013 року та
пред'явив відповідачу рахунок на
оплату №784 від 25 квітня 2013 року на суму
86072,00грн. (реквізити рахунку відповідно
до письмових пояснень представника
позивача) (а.с. 11, 12).

Відповідач прийняв товар, про що
свідчить підпис уповноваженого
представника відповідача на накладній
та довіреність, видана відповідачем
уповноваженому представнику на
отримання товару №111 від 26 квітня 2013
року (а.с. 13).

Проте, відповідач взяті на себе
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару виконав частково. 15
липня 2013 року відповідач перерахував
на розрахунковий рахунок позивача
16000,00грн., 14 листопада 2013 року - 50072,00грн.,
про що свідчать банківські виписки (а.с.
14-15).

10 січня 2014 року позивач надіслав на
адресу відповідача претензію №2/01-14/01 з
вимогою сплатити заборгованість в сумі
20000,00 грн. протягом двох банківських
днів (а.с. 21).

Відповідач отримав претензію 13 січня
2014 року, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке міститься в
матеріалах справи (а.с.21), проте
відповідач відповіді на претензію не
надав, заборгованість не сплатив.

Заборгованість відповідача по оплаті
вартості поставленого товару
становить 20000,00грн.

Відповідно до частин 1,2 ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Заперечення відповідача
спростовуються вищевикладеними
обставинами справи, встановленими
судом. Доказів погашення
заборгованості відповідач не надав.

Враховуючі те, що матеріалами справи
підтверджено факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 20000,00грн., суд вважає,
що позовні вимоги в цій частині
стягнення є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню повністю.

Позивачем також заявлено до стягнення
6878,06грн. пені та 1413,25грн. 3% річних за
період з 27 квітня 2013 року по 10 лютого 2014
року.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.ст.546,549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі
передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 5.3 договору у разі
порушення умов сплати, передбачених
п.2.2, 2.3 цього договору покупець
зобов'язується сплатити продавцю пеню
у розмірі 0,1% від вартості отриманого та
несплаченого товару за кожний
календарний день прострочення
виконання зобов'язань.

Згідно ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Матеріалами справи підтверджується
прострочення виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо оплати
товару.

Перевіривши розрахунки здійснені
позивачем, суд дійшов висновку, що
вимоги позивача щодо стягнення 1413,25грн.
3 % є обґрунтовані і підлягають
задоволенню повністю, проте позивачем
невірно розраховано пеню, тому
стягненню підлягає 6470,25грн. пені, в
частині стягнення пені в сумі 407,81грн.
слід відмовити.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1800,66грн.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Батьківщина"
(юридична адреса: вул. Незалежності, 51,
с. Калюжинці, Срібнянський район, 17311;
поштова адреса: вул. Боженка, 102, кв. 1, м.
Чернігів, 14005, ) на
користь Приватного підприємства "АФ
Приват Агро" (юридична адреса: вул.
Робоча, 89/64, м. Дніпропетровськ, 49047;
поштова адреса: а/с 829, м.
Дніпропетровськ, 49008; )
20000,00грн. основного боргу, 6470,25грн. пені,
1413,25грн. 3% річних та 1800,66грн. судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. Врешті позовних вимог відмовити.

Суддя
В.В. Моцьор