м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4361/14 16.04.14За позовом
приватне підприємство
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Грузовик Транс
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Маркулич
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору на
перевезення вантажу №04/11/13 від 04.11.2013 в
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 21.03.2014 порушено провадження у
справі №910/4361/14 та призначено до
розгляду на 03.04.2014.
В судове засідання 03.04.2014 представники
сторін не з'явилися, причин не явки суд
не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи, були належним чином
Розгляд справи відкладено на 16.04.2014.
Представник позивача в судове
засідання 16.04.2014 прибув, дав пояснення
по справ, позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання 16.04.2014 не з'явився,
витребувані судом докази не подав,
причин неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
Ухвали суду від 21.03.2014 отримані
відповідачем за двома
адресами(поштовою та юридичною) 28.03.2014,
що підтверджується відміткою на
звороті ухвали та повідомленнями про
справи).
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації -адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа розглянута за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 16.04.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
В період з 2 по 4 листопада 2013 року між
приватним підприємством
«Альфамонолітбуд» (надалі позивач) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Грузовик Транс
Сервіс»(надалі відповідач) велись
переговори про надання послуг
відповідачем по перевезенню вантажу по
маршруту з м Ямпіль до м. Луцьк, про що
на підтвердження намірів на
перевезення вантажу відповідач
засобами електронного зв'язку надіслав
позивачу проект договору № 04/11/13
(надалі Договір) від 04.11.2013 без підписів
В той же період часу, саме 04.11.2013
засобами електронного зв'язку
відповідач виставив рахунки на
попередню оплату №559 від 04.11.2013 на суму
№561 від 04.11.2013 на суму 7000 грн. - всього на
Як свідчать матеріали справи, 04.11.2013 ПП
«Альфамонолітбуд» здійснило попередню
оплату згідно виставлених рахунків
платіжними дорученнями №698 на суму
суму 7000грн - всього перераховано
послуги з перевезення вантажу.
В подальшому, оскільки ТОВ «Грузовик
Транс Сервіс» не виконав зобов'язання
по перевезенню і не мав наміру його
виконувати ПП «Альфамонолітбуд»
втратило інтерес до виконання умов
договору зі сторони відповідача, тому
09.01.2014 на юридичну та поштову адресу
відповідача поштовим зв'язком
позивачем була надіслана вимога про
повернення безпідставно набутих
коштів вих. №1 від 03.01.2014. Доказом
відправлення вимоги є квитанція та
опис Укрпошти (додаються). Відповідач
отримав дану вимогу 10.01.2014, що
підтверджується повідомленнями про
вручення маркування яких :
матеріалах справи) - отримано на
Станом на 10.03.2014 борг ТОВ «Грузовик
Транс Сервіс» перед ПП
Як доказ неотримання послуг від
відповідача в наслідок чого виникла
заборгованість, позивачем було надано
додаток №5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за листопад,
грудень 2013 року та січень 2014 року.
Таким чином, відповідач набув майно
(перераховані позивачем кошти в сумі 31
000,00 грн.) та зберіг їх у себе за рахунок
вантажовласника без достатньої
Отже, станом на день розгляду справи
відповідач грошових коштів не
повернув, чим порушив права позивача.
Пленумом Вищого господарського суду
України роз'яснено, що під предметом
позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення,
підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
Необхідно звернути увагу на те, що
підставою позову є безпідставне
набуття майна відповідачем, збереження
його у себе за рахунок позивача без
достатньої правової підстави та
користування цими коштами.
Предметом позову є повернення
безпідставно набутого та збереженого
майна відповідачем та сплата процентів
за користування коштами.
Зазначені взаємовідносини регулюються
главою 83 Цивільного кодексу України
(ст. 1212 - 1215) і належать до недоговірних
зобов'язань. Ст. 1212 ЦК України
1. Особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
2. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
3. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним
2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.
Відносини з приводу безпідставного
набуття та збереження майна (не
договірні) відрізняються за правовою
природою від відносин з приводу
виконання договору (договірних) і
регулюються різними правовими нормами.
До спірних відносин не можуть бути
застосовані норми про правове
регулювання перевезення вантажів, про
порядок вирішення спорів щодо
перевезень, оскільки спір з приводу
перевезення відсутній.
Суд зазначає, що між сторонами згідно
ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права
та обов'язки. Оскільки між сторонами по
справі склалися господарські
правовідносини, то до них слід
застосовувати положення ГК України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.
Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.
Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).
На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.
Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.
Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Набуття, збереження майна без
достатньої правової підстави
регулюється Главою 83 ЦК України.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
Зобов'язання із набуття або збереження
майна без достатньої правової підстави
має місце за наявності таких умов:
По-перше, є набуття або збереження
майна. Це означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння.
По-друге, мало місце набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи. Тобто збільшення або збереження
майна у особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
По-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
Таким чином, суд вважає доведеним факт
користування відповідачем коштами
позивача без достатніх на те підстав, а
отже, суд вважає, що факт наявності
основного боргу у відповідача перед
позивачем в сумі 31 000,00 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем належним
чином не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі 31
000,00 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 132,49 грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.
Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.
Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 132,49 грн. Суд вважає даний
розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідачем не надано доказів, що
підтверджують правомірність
користування ним коштами позивача в
сумі 31 000,00 грн.
Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені прокуратурою та
позивачем вимоги є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача в дохід державного бюджету
України стягуються витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -
1. Позов приватного підприємства
"Альфамонолітбуд" задовольнити
2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Грузовик Транс
приватного підприємства
розмірі 31 000 (тридцять одна тисяча) грн.
00 коп., 3% річних в сумі 132(сто тридцять
дві) грн. 49 коп., судовий збір в розмірі 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
5. Копію рішення розіслати сторонам.
Суддя
Дата підписання повного тексту
рішення 18.04.2014