ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Справа № 920/1263/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Могил С.К. (головуючий), Борденюк Є.М.,
Вовк І.В. (доповідач),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 року у
справі № 920/1263/13 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сумитеплоенерго" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовною заявою до відповідача про
стягнення заборгованості в сумі 13 880,43
грн., пені в сумі 668, 74 грн., 3 % річних у
сумі 150,18 грн. та 21,14 грн. інфляційних сум
на підставі договору про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води від 17.10.2008 року
№ 1137-Т у зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язання з оплати
відпущеної теплової енергії за період
з жовтня 2012 року по квітень 2013 року.

До початку розгляду справи в суді
першої інстанції позивач уточнив
заявлені вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість в сумі
14 978,63 грн., пеню в сумі 668, 74 грн., 3 %
річних у сумі 150,18 грн. та 21,14 грн.
інфляційних сум.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 14.10.2013 року (суддя Коваленко
О.В.) позов задоволено та стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 14 978,63 грн., пеню в
сумі 668, 74 грн., 3 % річних у сумі 150,18 грн.
та 21,14 грн. інфляційних сум.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013 року
(судді Сіверін В.І., Терещенко О.І.,
Медуниця О.Є.) зазначене рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає,
що судами порушено норми матеріального
та процесуального права, і тому просить
прийняті ними рішення скасувати та в
позові відмовити.

Відзив на касаційну скаргу від
позивача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи і
прийняті в ній судові рішення, суд
касаційної інстанції вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що
17.10.2008 року між ТОВ "Сумитеплоенерго"
(Виконавець) та ФОП ОСОБА_4 (Споживач)
був укладений договір про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води № 1137-Т, за
умовами якого виконавець зобов'язався
надавати споживачу вчасно та
відповідної якості послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, а споживач -
своєчасно оплачувати надані послуги за
встановленими тарифами у строки і на
умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
розмір тарифів на послуги
встановлюється органом місцевого
самоврядування відповідно до чинного
законодавства України.

У відповідності до пункту 2.2 договору у
разі зміни тарифів на послуги
виконавець повідомляє про це споживача
через засоби масової інформації.
Оплата за послуги за новими тарифами
здійснюється з календарного дня
встановлення нових тарифів.

Згідно з пунктом 2.3. договору розмір
щомісячної плати за надані послуги на
момент укладання договору згідно з
нормативами (нормами) споживання -
договірними навантаженнями вказаний в
додатку № 1, який є невід'ємною частиною
цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору
розрахунки за послуги проводяться в
грошовій формі (гривні) на умовах
передплати відповідно до встановлених
тарифів, які визначені умовами цього
договору, або додатками до цього
договору. Зміна форми розрахунків
допускається за згодою сторін.
Споживач має право вносити авансові
платежі без обмеження їх граничного
розміру. У випадку зміни тарифів на
послуги позивач здійснює перерахунки
згідно з пунктом 2.2. Договору.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що
розрахунковим періодом є календарний
місяць.

Згідно з пунктом 3.3. договору споживач
до 15 числа розрахункового періоду
сплачує виконавцю вартість зазначеної
в договорі кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період.

Відповідно до пункту 3.4. договору
щомісячно 6-го числа споживач отримує
від виконавця акт прийому-передачі
теплової енергії, форма якого є
невід'ємною частиною договору, та
рахунок за спожиту теплову енергію.
Несвоєчасне отримання рахунку не
звільняє споживача від
відповідальності щодо сплати за надані
виконавцем послуги.

Зі змісту пункту 3.5 договору
вбачається, що остаточний розрахунок
за спожиту теплову енергію
здійснюється до 10 числа місяця
наступного за розрахунковим, з
урахуванням залишкової суми (сальдо)
розрахунків на початок місяця.

Відповідно до пункту 4.3.1 договору
виконавець має право нараховувати пеню
у разі несвоєчасного внесення
споживачем плати за надані послуги у
розмірі, встановленому чинним
законодавством України та цим
договором (подвійна ставка НБУ).

За п. 5.1.5 договору за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію передбачена пеня в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла на момент прострочення виконання
грошового зобов'язання відповідачем,
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення розрахунку. Споживач,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу виконавця
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних.

Пунктом 8 додатку № 2 до договору
визначено, що у разі розташування
споживача, який не має приладів обліку
теплової енергії у будинку, що
обладнаний приладами загального
обліку - від загального споживання
теплової енергії, яке визначено за
приладами обліку будинку, віднімається
кількість тепла, спожитого іншими
споживачами із приладами обліку, а
решта розподіляється між споживачами,
які приладів обліку не мають,
пропорційно об'єму займаних площ
(договірних навантажень).

Пунктами 9, 10 Додатку № 2 до договору
передбачено, що для підтвердження
кількості фактично спожитих послуг,
щомісячно 6-го числа сторони складають
та підписують визначений п. 11 договору
акт прийому-передачі.

Споживач протягом 2-х днів з дня
отримання від виконавця акту
прийому-передачі послуг, зобов'язаний
направити виконавцю підписаний з свого
боку акт прийому-передачі послуг або
вмотивовану відмову від його
підписання.

Якщо споживач протягом строку,
вказаного в п. 9 даного додатку, не
підпише зі свого боку вищевказаний акт
та не надасть вмотивовану відмову щодо
причин його не підписання, вважається,
що акт прийому-передачі послуг є
підписаним без заперечень, а послуги
(теплова енергія) вважаються наданими в
обсязі, вказаному в акті.

Нежитлове приміщення загальною площею
230,8 кв.м. було отримано у власність
відповідачем на підставі договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення від 23.05.2008 року і його право
власності на вказане приміщення
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 26.06.2008 року.

Предметом даного судового розгляду є
вимоги постачальника про стягнення із
споживача заборгованості, пені, 3 %
річних та інфляційних сум у зв'язку з
неналежним виконанням ним обов'язку з
оплати одержаних послуг за договором
про надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний господарський
суд, про задоволення позову про
стягнення заборгованості, пені, 3%
річних та інфляційних сум мотивовано
доведеністю порушення відповідачем
зобов'язання щодо оплати наданих
послуг за спірний період.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Судами обох інстанцій встановлено, що
позивачем з жовтня 2012 року по квітень
2013 року було надано відповідачу
послуги з постачання теплової енергії
на загальну суму 14 978,63 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі теплової енергії за
цей період, які вважаються підписаними
без заперечень, а послуги наданими у
вказаному в цих актах обсязі, оскільки
відповідачем у відповідності до п. 10
додатку № 2 до договору протягом 2-х
днів з дня отримання цих актів не
надано мотивовану відмову від їх
підписання.

Водночас, судами попередніх інстанцій
встановлено обставини неналежного
виконання відповідачем зобов'язання з
оплати одержаних послуг
теплопостачання за спірний період, і
наявність правових підстав та
передбачених договором умов для
стягнення з відповідача
заборгованості, пені, 3 % річних та
інфляційних сум.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, суди попередніх
інстанцій дали належну оцінку
обставинам справи і, з урахуванням
вимог застосованих правових норм та
умов договору, дійшли обґрунтованого
висновку про задоволення позову про
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 14 978,63 грн., пені в
сумі 668, 74 грн., 3 % річних у сумі 150,18 грн.
та 21,14 грн. інфляційних сум.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові
рішення є законними й обґрунтованими, і
тому підлягають залишенню без змін, а
касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111, 1211 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
05.12.2013 року - без змін.

Поновити виконання рішення
господарського суду Сумської області
від 14.10.2013 року.

Головуючий суддя
С.Могил

Судді
Є.Борденюк

І.Вовк