ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.04.14р. Справа № 904/1552/14За позовом
Приватного підприємства "СФГ
НІКОПОЛЬСЬКЕ", м.Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства
"АГРО-СОЮЗ", Дніпропетровська обл.,
с.Майське

про стягнення 32 886,55 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Коваленко В.Ю.,
представник за довіреністю № б/н від
10.02.14р.

від відповідача: Верещак Б.І.,
представник за довіреністю № б/н від
10.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "СФГ
НІКОПОЛЬСКЕ" (далі-позивач) звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"АГРО-СОЮЗ" (далі - відповідач) про
стягнення 32 886,55 грн.

Сума позову складається з наступних
сум: 19 102,00 грн. - заборгованість за
поставлений товар, 13 240,40 грн. - пеня, 544,15
грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 13.03.14р.
порушення провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 08.04.14р.

Наказом голови господарського суду
Дніпропетровської області № 181-к від
24.03.14р. суддю Петренко Н.Е. направлено на
курси для проходження підготовки з
31.03.14р. по 11.04.14р. включно.

Ухвалою господарського суду від 24.03.14р.
перенесено судове засідання на 23.04.14р.

23.04.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
зазначив про те, що сума основного
боргу у розмірі 19 102,00 грн. була погашена
відповідачем 07.04.14р. Таким чином,
позивач просив стягнути з відповідача
пеню та 3% річних. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір,
а для долучення до матеріалів справи
витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги
визнав частково та зазначив про те, що
сума основного боргу у розмірі 19 102,00
грн. відповідачем погашена 07.04.14р., у
зв'язку з чим не заперечував щодо
стягнення з відповідача лише пені у
розмірі 2 185,08 грн. та 3% річних у розмірі
504,25 грн.

В судовому засіданні 23.04.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013р. між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки № 15/08-02 (далі
- Договір поставки), відповідно до умов
п. 1.1. якого, позивач зобов'язується
поставити, а відповідач прийняти та
оплатити продукцію в асортименті,
кількості та по ціні зазначеній у
рахунках та/або накладних, які є
невід'ємною частиною договору.

Поставка продукції здійснюється
згідно за правилами "Інкотермс-2010" на
умовах: склад позивача - склад
відповідача, Дніпропетровська область,
Синельниківський район, с.Майське,
провулок Радгоспний, 5 (п. 2.1. Договору
поставки).

Пунктом 2.2. Договору поставки
передбачено, що поставка продукції
здійснюється партіями. На кожну партію
поставленої продукції позивач надає
відповідачу рахунок та накладну на
продукцію, в яких зазначається
найменування, асортимент, кількість та
ціна продукції. З моменту отримання
відповідачем продукції найменування,
асортимент, кількість та ціна
продукції зазначені в рахунку та
накладній вважаються погоджені
сторонами.

Як зазначено у п. 2.3. Договору поставки,
поставка продукції проводиться
протягом двох днів з дати отримання
замовлення позивачем, якщо інше не
встановлено в самому замовленні,
договорі або додатку до нього. Позивач
зобов'язаний письмово повідомити
відповідача про готовність партії
продукції до поставки до дати поставки.
Датою поставки продукції є дата
отримання відповідачем продукції по
товарній накладній. Накладна
вважається специфікацією до Договору.

В п. 3.1. Договору поставки зазначено про
те, що відповідач здійснює оплату за
кожну партію продукції на протязі 10
робочих днів з дати поставки цієї
продукції.

Відповідно до п. 3.2. Договору поставки,
оплата проводиться у безготівковій
формі шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок позивача.
Датою оплати вважається дата
перерахування грошових коштів на
рахунок позивача.

За порушення строків оплати продукції
відповідач оплачує позивачу пеню в
розмірі 0,2% від простроченої суми, за
кожен день прострочки (п. 5.1. Договору
поставки).

Згідно з п.6.1. Договору поставки,
Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до 31.12.15р.
Договір вважається пролонгованим на
наступний календарний рік, якщо за
місяць до його розірвання ні одна із
сторін не виявить бажання його
розірвати. Закінчення дії договору не
звільняє сторін від його виконання.

На виконання умов вищезазначеного
Договору поставки, 05.09.13р. позивачем
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 89 102,00 грн., а відповідачем
товар прийнятий без будь-яких
зауважень, що підтверджує видаткова
накладна № 635 від 05.09.13р. (а.с.11) та
довіреність на отримання цінностей №
1257 від 05.09.13р. (а.с. 12).

Позивачем був виставлений відповідачу
рахунок на оплату отриманого товару №
683 від 05.09.13р. на суму 89 102,00 грн. (а.с. 13).

Позивач звертає увагу суду, що
відповідач за отриманий товар
розрахувався частково, а саме лише у
розмірі 70 000,00 грн., що підтверджують
виписки банку (а.с. 14-17). Таким чином,
заборгованість відповідача перед
позивачем складала 19 102, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
21.01.14р. позивачем була направлена на
адресу відповідача претензія № 4/01-14
від 21.01.14р., відповідно до умов якої
позивач вимагав від відповідача
погашення заборгованості по Договору
поставки у розмірі 19102грн. (а.с.18-20).

Як зазначає позивач, вказані вимоги
були залишені відповідачем без
відповіді та задоволення, у зв'язку з
чим позивач був змушений звернутися з
позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків по Договору поставки,
позивачем на підставі п. 5.1. була
нарахована пеня у розмірі 13 240,40 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
були нараховані 3% річних у розмірі 544,15
грн.

Позивач звертає увагу суду, що після
порушення провадження у даній справі
відповідачем 07.04.13р. заборгованість за
поставлений товар у розмірі 19 102,00 грн.
була оплачена у повному обсязі (а.с.33).

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача пеню у
розмірі 13240,40 грн., 3% річних у розмірі
544,15 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги
визнає частково, виходячи з наступного.

Як зазначає позивач, заборгованість за
поставлений товар у розмірі 19 102,00 грн.
була погашена у повному обсязі, що
підтверджує платіжне доручення № 581
від 07.04.14р. (а.с.41).

Посилаючись на ч. 2 ст. 343 ГК України та
ст. 3 ЗУ "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" відповідач зазначає про
те, що позивач нарахував пеню
використовуючи розмір пені, що
перевищує подвійну облікову ставку
НБУ.

Відповідач надає контррозрахунок суми
пені та 3% річних та зазначає, що
стягненню підлягає пеня у розмірі 2 185,08
грн. та 3% річних у розмірі 504,25 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
поставки виконав належним чином, а саме
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 89102,00 грн., а відповідач в
свою чергу прийняв товар без будь-яких
зауважень, що підтверджують видаткова
накладна, довіреності на отримання
цінностей та рахунок на оплату (а.с.11-13).

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити про те, що відповідач визнав
себе зобов'язаною особою по відношенню
до позивача та відповідач надав докази
оплати заборгованості за поставлений
товар, у зв'язку з чим вимоги позивача в
частині стягнення заборгованості за
поставлений товар у розмірі 19 102,00 грн.
підлягають припиненню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України визначено, що штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

При цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Поняття неустойки визначено ст. 549
Цивільного кодексу України.

Пунктом 5.1. Договору поставки
передбачено, що за порушення строків
оплати продукції відповідач оплачує
позивачу пеню в розмірі 0,2% від
простроченої суми, за кожен день
прострочки.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
встановлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу або
прострочення виконання зобов'язань за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Отже, розмір пені в сумі 13 240,40 грн.
розрахований позивачем невірно.

Після перерахунку проведеного
господарським судом відповідно до
вимог чинного законодавства України,
пеня складає 2 185,07 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону,
позивачем були нараховані 3% річних у
розмірі 544,15 грн., розрахунок яких також
господарським судом перевірений та
визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України, 3 % річних
складають504,25 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково: стягненню
підлягає пеня у розмірі 2 185,07 грн. та 3%
річних у розмірі 504,25 грн., а в решті
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612,
625, 629, 692 Цивільного кодексу України,
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265,
266 Господарського кодексу України, ст.
ст. 4, 32-34, 43-44, 80, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "АГРО-СОЮЗ" (52511,
Дніпропетровська обл.,
Синельниківський район, с. Майське,
пров. Радгоспний, буд. 5, код ЄДОРПОУ
24437204) на користь Приватного
підприємства "СФГ НІКОПОЛЬСЬКЕ"
(юридична адреса: 49083, м.
Дніпропетровськ, вул. Аржанова, буд. 12,
кім. 415; поштова адреса: 49008, м.
Дніпропетровськ, а/с 829, ) пеню у розмірі 2185,07 грн. (дві
тисячі сто вісімдесят п'ять грн. 07 коп.),
3% річних у розмірі 504,25 грн. (п'ятсот
чотири грн. 25 коп.), витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 210,61 грн. (одна
тисяча двісті десять грн. 61 коп.).

В частині стягнення заборгованості за
поставлений товар у розмірі 19 102,00 грн.
провадження у справі - припинити.

В решті позовних вимог -відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Е. Петренко Повне рішення
складено 23.04.14р.