КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р. Справа№ 910/23706/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі Царук І. О.

за участю представників:

від позивача : не з'явились

від відповідача: Залупін К. В. -
представник за довіреністю № 91/2013/10/01-3
від 01.10.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення господарського
суду міста Києва від 10.02.2014

у справі № 910/23706/13 (суддя
Грєхова О. А.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна»

до Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 14 590,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача в порядку регресу
страхового відшкодування в сумі 14 590,67
грн., яке позивачем як страховою
організацією було виплачено в зв'язку з
пошкодженням автомобіля «Міцубісі
Лансер», державний номерний знак
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, внаслідок
прориву металевої труби в тепломережі
по вул. Ковпака в м. Києві, яка
знаходиться на балансі відповідача.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.02.2014, повний текст якого
складений 12.02.2014, у справі №910/23706/13
позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції
ґрунтується на тому, що позивачем
належними та допустимими доказами
доведено, що пошкодження
застрахованого транспортного засобу
сталось внаслідок пориву металевої
труби на перехресті вул. А.Барбюса та
вул. Ковпака у м. Києві, яка перебуває у
повному господарському віданні
відповідача, за вини останнього через
неналежне виконання ним умов укладеної
27.09.2001 з Київською міською державною
адміністрацією угоди щодо реалізації
проекту управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва (зі
змінами та доповненнями) в частині
належної експлуатації, відновлення та
збереження ввіреного йому майна.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції відхилив як доводи
відповідача щодо невиконання
Київською міською державною
адміністрацією зобов'язань за
вищезгаданою угодою, що стало причиною
неналежного утримання відповідачем
ввіреного йому майна, так і припущення
експерта, викладені у висновку №181/15
від 25.12.2012 судової будівельно-технічної
експертизи у справі 27/230, складеному
Київським судовим
експертно-консультаційним центром
«Будівельник» Київського
національного університету
будівництва та архітектури, який був
предметом дослідження в
господарському суді міста Києві у
справі №27/230 за позовом ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ПАТ
«Київенерго» про відшкодування шкоди в
порядку регресу у розмірі 36814,91 грн., що
завчасно виконати заявлені роботи з
реконструкції не дозволило
відповідачу відсутність фінансування
з боку КМДА.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що за умовами спірної угоди
відповідач, зокрема, має право
здійснювати амортизаційні
відрахування та використовувати їх на
ремонт та відновлення майна відповідно
до вимог чинного законодавства та цієї
Угоди (п. 2.2.5 в редакції додаткової
угоди від 30.04.2007) і таке право
відповідача не залежить від розміру
амортизаційної складової,
передбаченої у тарифах на
теплопостачання, на що він помилково
посилається у відзиві на позов на
підставі п. 2.2.5 угоди в редакції
додаткової угоди від 29.12.2006, враховуючи,
що умови вказаного пункту були змінені
сторонами додатковою угодою від 30.04.2007.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 у справі № 910/23706/13
та прийняти нове рішення, яким у
позовних вимогах відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що суд першої
інстанції при розгляді справи фактично
ухилився від дослідження всіх обставин
справи з метою всебічного та
об'єктивного розгляду справи та надав
перевагу доказам однієї сторони, що є
порушенням ст. 43 ГПК України.

Так, відповідач зазначив про те, що
судом першої інстанції при вирішення
спору по суті не прийнято до уваги, що
технічною причиною спірного прориву
тепломережі є корозійне потоншення
стінки труби за рахунок локального
зовнішнього корозійного зносу, на що
вказує акт розслідування № 6/2010 від
29.10.2010, та про те, що вказана мережа
введена в експлуатацію у 1972 році і
давно перевищила нормативний термін
експлуатації, що становить 25 років, а
отже, спірний прорив є наслідком
довготривалої експлуатації, яка
перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації, в той час як відповідно
до умов укладеної 27.09.2001 відповідачем з
Київською міською державною
адміністрацією угоди щодо реалізації
проекту управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва (зі
змінами та доповненнями), за якою
вказана тепломережа передана
відповідачу в управління з подальшою
експлуатацією, відповідач не
відповідає за погіршення майна, якщо це
сталось внаслідок його нормального
зношення.

Також відповідач зазначив про те, що за
умовами вищевказаної угоди обов'язок
відповідача по здійсненню дій щодо
експлуатації, відновлення та
збереження майна (п. 2.1.4) чітко
переплітається та має
взаємодоповнюючий характер з
положеннями п. 3.1.4.5, в якому вказується
на те, що обов'язком КМДА є встановлення
для відповідача обґрунтованих тарифів
на теплову енергію, які
враховуватимуть інвестиційну складову
в розмірах цих тарифів, яка буде
використовуватись відповідачем
виключно на експлуатацію, відновлення,
збереження, поліпшення та приріст
майна комунальної власності
територіальної громади м. Києва, а отже,
зі змісту вказаних пунктів слідує, що
відповідач, як за кошти передбачені п.
3.1.4.5 вказаної угоди, так і за власний
рахунок, зобов'язаний утримувати майно,
що знаходиться в його управлінні,
здійснювати його поточне
обслуговування для виконання функції,
пов'язаних з постачанням теплової
енергії, а що стосується погіршення
стану теплової мережі внаслідок її
нормального зношення, відповідач
відповідності за це не несе.

З огляду на вказані вище обставини,
відповідач зазначив про те, що жодних
технічних або технологічних порушень в
діях відповідача судом першої
інстанції не встановлено, у зв'язку з
чим відсутня протиправна поведінка
останнього у заподіянні шкоди, що, в
свою чергу, виключає покладення
відповідальності на відповідача.

Ухвалою від 05.03.2014 колегії суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Пашкіна С. А., Сітайло Л. Г. апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» прийнято до
розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Розпорядженням в. о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
11.04.2014, враховуючи перебування судді
Сітайло Л. Г. у відпустці, вирішено
здійснити розгляд справи № 910/23706/13 у
складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф.,
судді Баранець О. М., Пашкіна С. А.

Позивач в судове засідання
представників не направив, про причини
неявки представників у судове
засідання суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги у відсутність представників
позивача за наявними матеріалами
апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник
відповідача апеляційну скаргу
підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представника відповідача, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

05.10.2010 позивач як Страховик та ОСОБА_4 як
Страхувальник уклали договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів серія АМ №008510
(далі Договір) (а.с. 9-21), предметом якого
є майнові інтереси Страхувальника, що
не суперечать чинному законодавству,
пов'язані з: володінням, користуванням
та розпорядженням транспортним
засобом - автомобілем «Міцубісі
Лансер», державний номерний знак
НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

В п. 9 Договору сторонами погоджено, що
строк дії Договору з 00 годин 00 хвилин
05.10.2010 по 24 годину 00 хвилин 04.10.2011.

В пункті 5 Договору сторонами погоджені
застраховані ризики, до яких, серед
іншого, відноситься й «інші випадкові
події» (пп. «в» п. 6).

02.11.2010 Страхувальник звернувся до
позивача з заявою про настання
страхового випадку (а.с. 23-28), в якій
повідомив позивача про настання події,
що має ознаки страхового випадку, а
саме - пошкодження 29.10.2010
припаркованого за адресою: вул. Анрі
Барбюса, 47 Автомобіля впавшими на нього
сторонніми предметами, що сталось
внаслідок аварії труби тепломережі на
перехресті вул. Анрі Барбюса та Ковпака
в м. Києві.

В результаті вказаної події пошкоджено
застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, ТОВ «СОС
Сервіс Україна» (сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № 8671/09 від 19.06.2009),
а саме оцінювачем ОСОБА_9
(кваліфікаційне свідоцтво оцінювача
НОМЕР_2 від 08.12.200, свідоцтво про
реєстрацію в державному реєстрі
оцінювачів НОМЕР_3 від 02.07.2002), проведено
оцінку визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику Автомобіля внаслідок
вказаної вище події, за результатам
якої 18.11.2010 складено Звіт про оцінку
колісного транспортного засобу № 1145/10
(далі Звіт) (а.с.34-50), згідно з яким
вартість матеріального збитку,
завданого власнику Автомобіля, складає
31 862,78 грн.

Згідно зі складеним позивачем
Страховим актом № UA019/L01/01 від
22.12.2010 (а.с. 58), з урахуванням розрахунку
страхового відшкодування (а.с. 59) та
того, що франшиза за Договором щодо
збитків, завданих страховим випадком
«інші випадкові події», становить 1,5 %
від страхової суми (91 000 грн.), тобто 1 365
грн., до виплати в якості страхового
відшкодування призначено 14 590,67 грн.

При цьому, як слідує зі змісту вказаних
вище страхового акту та розрахунку
страхового відшкодування, вартість
матеріального збитку, що підлягає
виплаті за умовами Договору, визначена
позивачем виходячи з даних,
встановлених в рахунку-фактурі № 00014487/1
від 19.11.2010 ТОВ «Ніко-Україна» (особи, яка
в подальшому здійснювала ремонт
Автомобіля). Відповідно до вказаного
рахунку вартість ремонту становить 22
793,85 грн.

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про
страхування» (в редакції на дату
укладення Договору), страхувальники
мають право при укладанні договорів
страхування інших, ніж договори
особистого страхування, призначати
фізичних осіб або юридичних осіб
(вигодонабувачів), які можуть зазнати
збитків у результаті настання
страхового випадку, для отримання
страхового відшкодування, а також
замінювати їх до настання страхового
випадку, якщо інше не передбачено
договором страхування.

Зі змісту Договору слідує, що
Вигодонабувачем за Договором є ПАТ
«Правекс-Банк».

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про
страхування» (тут і далі в редакції
чинній на дату спірної ДТП) здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

В заяві про настання страхового
випадку від 02.11.2010 (а.с. 23-28) ОСОБА_4
просив виплатити страхове
відшкодування на СТО.

Втім, як слідує з наявної в матеріалах
справи належним чином засвідченої
копії платіжного доручення № 14932 від
28.12.2010 (а.с. 60), позивач спірне страхове
відшкодування в сумі 14 590,67 грн.
виплатив ПАТ «Правекс-Банк», тобто
Вигодонабувачу за Договором, що,
враховуючи приписи Договору та
відсутність доказів погодження з
Вигодонабувачем виплати страхового
відшкодування на СТО, визнається
правомірним.

З відмітки банку на вказаному
платіжному дорученні слідує, що платіж
банком проведений, а отже, страхове
відшкодування позивачем виплачене в
повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про
страхування», до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи слідує, що
пошкодження Автомобіля сталося через
порив металевої труби на розі вул.
А.Барбюса та вул. Ковпака у м. Києві,
внаслідок чого на асфальті виникла яма,
з якої вилітала вода, каміння та частки
асфальту, які падали на автомобілі та
інше майно, що знаходилось в епіцентрі
аварії.

Зазначений факт сторонами не
заперечується та підтверджується
наявними в матеріах справи копіями
довідки ГУ МНС України в місті Києві №
1/3172 від 03.11.2010 (а.с. 30) та постанови
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 04.11.2010 (а.с. 31-32).

З матеріалів справи слідує та
сторонами не заперечується той факт, що
спірна труба теплопостачання
знаходиться у володінні та
користуванні відповідача у
відповідності до умов укладеної 27.09.2001
з Київською міською державною
адміністрацією угоди щодо реалізації
проекту управління та реформування
енергетичного комплексу м. Києва (далі
Угода) (а.с. 96-98).

В подальшому, сторонами були укладені
Додаток № 1 до Угоди від 25.11.2002 та
додаткові угоди від 29.12.2006 та від 30.07.2007
до Угоди.

Додатковою угодою про внесення змін і
доповнень від 30.04.2007 до Угоди, сторони
погодили, що Угода набуває чинності з
моменту її підписання повноважними
представниками обох сторін та
скріплення печатками сторін і діє до
31.12.2017.

Матеріали справи не містять доказів
припинення дії Угоди, з огляду на що
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що на час виникнення спірних
правовідносин Угода є чинною та
обов'язковою для сторін.

Згідно п. 1.1 Угоди (в редакції
додаткової угоди від 30.04.2007р.) за Угодою
з метою реалізації проекту управління
та реформування енергетичного
комплексу м. Києва, вирішення питань
підвищення надійності
енергопостачання споживачів м. Києва,
проведення єдиної тарифної та
технічної політики, забезпечення
стабільних надходжень до бюджету,
відновлення, реконструкції та
ефективного використання основних
фондів, створення нових потужностей та
впорядкування існуючих у місті систем
енергопостачання, створення єдиного
технологічного циклу та системи
розрахунків за спожиті енергоносії,
забезпечення соціальної захищеності
та гарантованої зайнятості
працівників енергетичного комплексу,
КМДА передає відповідачу, а відповідач
приймає майно, що відноситься до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва, перелік якого
наведено у додатку 1, додатку 2 та
додатку 3 до Угоди (надалі - майно), у
володіння та користування з обмеженням
правомочності розпорядження щодо
майна за згодою власника, відповідно до
умов Угоди та вимог діючого
законодавства. Майно, що є предметом
Угоди, обліковується на балансі
відповідача.

Пунктом 2.1 Угоди сторони визначили
обов'язки відповідача, до яких, серед
інших, відноситься й те, що відповідач
зобов'язується:

- забезпечувати надійність
виробництва, транспортування,
розподілу і постачання енергоносіїв (п.
2.1.5);

- нести повну відповідальність за
збереження, експлуатацію,
реконструкцію та ремонт майна (п. 2.1.7);

- відповідно до чинного законодавства
відшкодовувати за рахунок власних
коштів збитків, якщо майну заподіяна
шкода з вини відповідача (п. 2.1.8);

- застрахувати майно та інші ризики,
пов'язані з управлінням ним, у
встановленому чинним законодавством
порядку, на термін дії цієї Угоди на
користь КМДА (п. 2.1.13).

Отже, з огляду на умови Угоди, приймаючи
майно, відповідач взяв на себе
обов'язок нести повну відповідальність
(перед КМДА) за збереження,
експлуатацію, реконструкцію та ремонт
майна і застрахувати майно та інші
ризики, пов'язані з управлінням ним.

Відповідачем не заперечується той
факт, що до складу майна, яке КМДА
передала відповідачу за Угодою,
входила й спірна мережа
теплопостачання (труба), що знаходиться
на розі вул. А.Барбюса та вул. Ковпака у
м. Києві.

Як слідує з наданої відповідачем копії
Акту розслідування порушення № 6/2010
відмови ІІ категорії від 04.11.2010 (а.с. 94-95),
технічною причиною пориву
подавального водопроводу тепла
магістралі ТМ-3 від ТЕЦ-5 між тепловими
камерами ТК-330 та ТК-330а (перехрестя
вулиць А.Барбюса та С.Ковпака) є
неприпустиме потоншення стінки труби
за рахунок зовнішнього корозійного
зносу через попадання на трубопровід
тепломережі поверхневих вод через
нещільність стиків маж каналом та
футляром при тривалій експлуатації (38
років).

Обставини щодо спірного прориву
трубопроводу були предметом
дослідження у справі № №27/230 за позовом
ПАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» до ПАТ «Київенерго»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача ОСОБА_10, Київська
міська державна адміністрація та
Київська міська рада про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у розмірі 36 814,91 грн., під час розгляду
якої було проведено судову
будівельно-технічну експертизу, за
наслідками проведення якої складено
Висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 25.12.2012, яким також
встановлено, що технічною причиною
пориву подавального водопроводу тепла
магістралі ТМ-3 від ТЕЦ-5 між тепловими
камерами ТК-330 та ТК-330а на перехресті
вулиць А.Барбюса та С.Ковпака є
корозійне потоншення стін труби за
рахунок локального зовнішнього
корозійного зносу стін трубопроводу
діаметром 720х10,0 мм, яке привело до
зменшення товщини стінки труби на 50-80%
і, як наслідок, втрати її механічної
міцності. Корозійний знос теплопроводу
в місці аварії стався внаслідок
довготривалої експлуатації, яка
перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації (38 років замість 25 років).

Відповідач, заперечуючи проти позову,
посилається на те, що за умовами Угоди
обов'язок відповідача по здійсненню
дій щодо експлуатації, відновлення та
збереження майна (п. 2.1.4) має
взаємодоповнюючий характер з
положеннями п. 3.1.4.5, в якому
передбачений обов'язок КМДА
встановлюватия для відповідача
обґрунтовані тарифи на теплову
енергію, які враховуватимуть
інвестиційну складову в розмірах цих
тарифів, яка буде використовуватись
відповідачем виключно на експлуатацію,
відновлення, збереження, поліпшення та
приріст майна комунальної власності
територіальної громади м. Києва, що зі
змісту вказаних пунктів слідує, що
відповідач, як за кошти, передбачені п.
3.1.4.5 Угоди, так і за власний рахунок,
зобов'язаний утримувати майно, що
знаходиться в його управлінні,
здійснювати його поточне
обслуговування для виконання функції,
пов'язаних з постачанням теплової
енергії, в той час як під час дії Угоди
КМДА вказані вище обов'язки виконувала
неналежним чином, оскільки встановлені
КМДА тарифи не покривають навіть
витрат на оплату природного газу, а
отримані з різниці в тарифах кошти
спрямовуються відповідачем виключно
на погашення заборгованості перед НАК
«Нафтогаз України», що позбавило
відповідача можливості виконати свій
обов'язок по відновленню, збереженню,
поліпшенню спірного майна.

Щодо вказаних посилань відповідача
слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Особливим видом права власності є
право довірчої власності, яке виникає
внаслідок закону або договору
управління майном.

Згідно ст. 144 ГК України, майнові права
та майнові обов'язки суб'єкта
господарювання можуть виникати,
зокрема, з угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до ст. 136 ГК України, право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Частинами 4 та 5 ст. 319 ЦК України
встановлено, що власність зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

До обов'язків КМДА, визначених Угодою,
зокрема, віднесено й обов'язок сприяти
створенню необхідних умов щодо
реалізації Угоди шляхом встановлення
для відповідача обґрунтованих тарифів
на теплову енергію, які
враховуватимуть інвестиційну складову
в розмірах цих тарифів, яка буде
використовуватись відповідачем
виключно на експлуатацію, відновлення,
збереження, поліпшення та приріст
майна комунальної власності
територіальної громади м. Києва (п. 3.1.4.5
Угоди, в редакції додаткової угоди від
29.12.2006).

Як правильно встановив суд першої
інстанції, у період дії Угоди (в
редакції додаткової угоди від 29.12.2006) з
2007 року та до дати виникнення спірних
правовідносин КМДА встановлювались
тарифи на теплову енергію, які включали
в себе інвестиційну складову, яка мала
бути використана відповідачем
виключно на експлуатацію, відновлення,
збереження, поліпшення та приріст
майна, оскільки були розраховані на
підставі Порядку формування тарифів на
виробництво, транспортування,
постачання теплової енергії та послуги
з централізованого опалення і
постачання гарячої води, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 955 від 10.07.2006, що спростовує посилання
відповідача на невиконання КМДА умов п.
3.1.4.5 Угоди в редакції додаткової угоди
від 29.12.2006.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що порушення відповідачем взятих на
себе за Угодою зобов'язань, не пов'язані
з невиконанням Київською міською
державною адміністрацією своїх
зобов'язань за Угодою в частині
встановлення обґрунтованих тарифів, у
зв'язку з чим не можуть бути взяті до
уваги посилання відповідача на ст. 612, 613
ЦК України, якими врегульовано
наслідки прострочення виконання
зобов'язання боржником та кредитором.

Слід погодитися і з тим, що пунктом 2.2.5
Угоди в редакції додаткової угоди від
30.04.2007 встановлено право відповідача
здійснювати амортизаційні
відрахування та використовувати їх на
ремонт та відновлення майна відповідно
до вимог чинного законодавства та
Угоди, і приписами Угоди таке право
відповідача жодним чином не поставлено
в залежність від розміру
амортизаційної складової,
передбаченої у тарифах на
теплопостачання.

Щодо посилань відповідача на те, що
технічною причиною спірного прориву
тепломережі є корозійне потоншення
стінки труби за рахунок локального
зовнішнього корозійного зносу та те, що
вказана мережа введена в експлуатацію
у 1972 році і давно перевищила
нормативний термін експлуатації, що
становить 25 років, а отже, спірний
прорив є наслідком довготривалої
експлуатації, яка перевищила термін
нормативно-гарантованої безаварійної
експлуатації, в той час як відповідно
до умов Угоди, за якою вказана
тепломережа передана відповідачу в
управління з подальшою експлуатацією,
відповідач не відповідає за погіршення
майна, якщо це сталось внаслідок його
нормального зношення (п. 2.1.4) слід
зазначити таке.

Пунктом 2.1.4 Угоди сторони погодили, що
відповідач зобов'язаний здійснювати
ефективні дії щодо експлуатації,
відновлення та збереження майна,
завершення будівництва об'єктів
незавершеного будівництва в терміни,
визначені проектно-кошторисною
документацією. Розмір грошових коштів,
необхідних для здійснення
вищезазначених дій, визначається
відповідно до розрахунків на кожний
наступний календарний рік, що
проводиться спільно з КМДА. Відповідач
не відповідає за погіршення майна, якщо
це сталося внаслідок його нормального
зношення, згідно вимог чинного
законодавства України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що з аналізу вказаного пункту Угоди
вбачається, що відповідач звільняється
від відповідальності за погіршення
майна саме перед його власником в особі
КМДА, а не перед третіми особами, а
відтак, посилання відповідача на п. 2.1.4
Угоди колегією суддів до уваги не
приймаються.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що спірний
порив металевої труби тепломережі
стався внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
Угодою в частині належного утримання
та невчинення ним ефективних дій з
експлуатації належного відповідачу на
праві повного господарського відання
майна, тобто з його вини.

При цьому, слід врахувати, що такого
саме висновку дійшли суди при розгляді
справи №27/230 за позовом ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ПАТ
«Київенерго», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача ОСОБА_10,
Київська міська державна
адміністрація та Київська міська рада
про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 36 814,91 грн. (рішення
господарського суду міста Києва від
25.02.2013, залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2013 та
постановою Вищого господарського суду
України від 16.09.2013), встановивши, що
особою, яка несе відповідальність за
заподіяну у спірному випадку шкоду, є
саме відповідач, який не забезпечив
вчинення ефективних дій з належного
збереження, реконструкції, ремонту та
експлуатації теплової мережі, яка була
передана йому в управління на підставі
Угоди, що призвело до спірного прориву
теплової мережі.

За приписами ст. 1166 ЦК України будь-яка
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам або майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується особою, яка її завдала,
в повному обсязі.

Таким чином, необхідно довести такі
факти:

а) неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо завдавач шкоди не був
уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти, в тому числі, втрату або
пошкодження майна;

в) причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою, що є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується той факт, що завдання
шкоди власнику Автомобіля, внаслідок
чого позивач виплатив спірне страхове
відшкодування в сумі 14 590,67 грн.,
сталось через неправомірні дії
відповідача, а саме, через невиконання
ним умов укладеної з КМДА Угоди, з
огляду на що останній має відшкодувати
позивачеві спірне страхове
відшкодування в сумі 14 590,67 грн.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
страхового відшкодування підлягають
задоволенню в повному обсязі, в сумі 14
590,67 грн. Рішення суду першої інстанції
залишається без змін.

Колегія суддів звертає увагу
відповідача на те, що у випадку
завдання йому шкоди внаслідок дії КМДА,
які полягали у встановленні тарифів,
які не покривали витрат на оплату
природного газу і позбавили
відповідача можливості виконати свій
обов'язок по відновленню, збереженню,
поліпшенню спірного майна, на що він
посилається у відзиві на позов та у
апеляційній скарзі, він не позбавлений
права звернутися до суду у
встановленому законодавством порядку
з відповідним позовом.

З огляду на вищевикладене, апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» задоволенню
не підлягає, рішення господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 у справі №
910/23706/13 відповідає чинному
законодавству, фактичним обставинам і
матеріалам справи, підстав для його
скасування не вбачається.

Судові витрати по справі, в тому числі і
за подачу апеляційної скарги,
відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України,
покладаються на Публічне акціонерне
товариство «Київенерго».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у справі № 910/23706/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у справі № 910/23706/13
залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду
міста Києва матеріали справи №910/23706/13.

Повний текст постанови складено:
22.04.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна