ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.04.2014
Справа № 908/701/14

За заявою боржника - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (69093, АДРЕСА_1,
ідент.№ НОМЕР_1)

про банкрутство

Суддя Ніколаєнко Р.А.

Представники учасників:

від боржника - не з'явився

арбітражний керуючий Сєдих Н.О. - не
з'явилася

ВСТАНОВЛЕНО:

ФОП ОСОБА_1 в порядку ст.90
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону від 22.12.2011 № 4212-VІ (далі - Закон
"Про відновлення платоспроможності..."
подано заяву про порушення справи про
його банкрутство.

07.04.2014 шляхом застосування
автоматизованої системи з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство у даній справі визначено
арбітражного керуючого Сєдих Ніну
Олексіївну (свідоцтво Міністерства
юстиції України НОМЕР_3 від 04.07.2013;
ідент. НОМЕР_2; адреса: 86109, АДРЕСА_2).

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 11.03.2014 заяву
ФОП ОСОБА_1 прийнято до розгляду,
справі присвоєно номер провадження
16/10/14, на 25.03.2014 призначено засідання
суду. Ухвалою від 25.03.2014 розгляд справи
у підготовчому засіданні відкладався
до 08.04.2014.

На обґрунтування заяви ФОП ОСОБА_1
зазначив, що, прийнявши рішення про
припинення підприємницької
діяльності, 18.05.2010 подав заяву про це
державному реєстратору, в Бюлетені
державної реєстрації № 150 від 27.05.2010
було здійснено публікацію про це
рішення. Для проведення податкової
перевірки були надані документи до
Дніпропетровської МДПІ і за
результатами перевірки ДПІ визначено
податковий борг в розмірі 684538,63 грн. При
цьому погашення боргу є неможливим
через брак коштів, що стало підставою
для звернення до господарського суду
із заявою про порушення справи про
банкрутство.

Боржник чи його уповноважений
представник в судове засідання не
з'явилися. Про причини неявки суд не
повідомлено.

Вимоги ухвали від 11.03.2014 та від
25.03.2014 боржником не виконані,
витребувані документи та матеріали не
представлені.

Питання щодо порушення справи про
банкрутство ФОП ОСОБА_1 вирішено судом
за наявними у справі матеріалами, у
відповідності до ст.75 ГПК України.

Вивчивши матеріали заяви, суд не
знайшов правових підстав для порушення
на цей час провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_1 з огляду на
таке.

Згідно з положеннями ст.ст.33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст.53 Цивільного кодексу
України фізична особа, яка
неспроможна задовольнити вимоги
кредиторів, пов'язані із здійсненням
нею підприємницької діяльності, може
бути визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 90 Закону "Про
відновлення платоспроможності..." заява
про порушення справи про банкрутство
громадянина-підприємця може бути
подана в господарський суд фізичною
особою - підприємцем, який є боржником,
або його кредиторами.

Стаття 1 Закону "Про відновлення
платоспроможності..." визначає, що
боржник - суб'єкт підприємницької
діяльності (юридична особа або фізична
особа - підприємець), неспроможний
виконати протягом трьох місяців свої
грошові зобов'язання після настання
встановленого строку їх виконання, які
підтверджені судовим рішенням, що
набрало законної сили, та постановою
про відкриття виконавчого провадження,
якщо інше не передбачено цим Законом.
Фізична особа - підприємець є боржником
лише за зобов'язаннями, які виникли у
неї у зв'язку зі здійсненням
підприємницької діяльності.

У будь-якому разі підставою для
порушення справи про банкрутство,
визнання боржника банкрутом є його
(боржника) неплатоспроможність і це має
бути підтверджено відповідними
доказами.

Відповідно до ч.2 ст.128
Господарського кодексу України
громадянин-підприємець відповідає за
своїми зобов'язаннями усім своїм
майном, на яке відповідно до закону
може бути звернено стягнення.

Проте, доказів
неплатоспроможності матеріали заяви
не містять.

Крім того, боржником не дотримано
визначеного законодавством порядку,
якого має бути дотримано перед
поданням заяви про порушення справи
про банкрутство.

Відповідно до вимог ст. 51
Цивільного кодексу України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Ч.5 ст.11 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VІ (далі - Закон "Про відновлення
платоспроможності...") встановлено, що
боржник зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство, якщо
під час ліквідації не у зв'язку з
процедурою банкрутства встановлено
неможливість задовольнити вимоги
кредиторів у повному обсязі.

За приписами абз.1 ч.1 ст.95 Закону
"Про відновлення платоспроможності..."
якщо вартості майна боржника -
юридичної особи, щодо якого прийнято
рішення про ліквідацію, недостатньо
для задоволення вимог кредиторів, така
юридична особа ліквідується в порядку,
передбаченому цим Законом. У разі
виявлення зазначених обставин
ліквідатор (ліквідаційна комісія)
зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство такої
юридичної особи.

Хоча заява боржника не містить
посилання на ст. 95 Закону "Про
відновлення платоспроможності..." та
передбачений нею обов'язок, зміст
заяви, додані до неї матеріали,
однозначно свідчать про прийняття ФОП
ОСОБА_1 рішення про припинення
підприємницької діяльності.

На такий випадок до встановлення
факту неможливості задоволення вимог
кредиторів, і, як наслідок - настання
зобов'язання звернення до суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство особою мають бути
виконані обов'язки, які встановлені для
такої особи нормами цивільного та
господарського законодавства.

За вимогами абз.2 ч.1 ст.95 Закону
"Про відновлення платоспроможності..."
обов'язковою умовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
дотримання боржником порядку
ліквідації відповідно до
законодавства України.

Так, ст. 22 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців"
передбачено, що інформація про
прийняття фізичною особою рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
підлягає обов'язковому опублікуванню в
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

Згідно з ч. 9 ст. 47 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців"
для проведення державної
реєстрації припинення

підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем за її рішенням
фізична особа-підприємець або
уповноважена нею особа, не раніше двох
місяців з дати публікації повідомлення
у спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації, подає державному
реєстратору довідки Державної
податкової інспекції, Пенсійного фонду
України про відсутність
заборгованості та інші документи.

Ст.ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу
України (ЦКУ), ст.ст.60, 61 Господарського
кодексу України (ГКУ) встановлений
порядок виконання рішення про
припинення юридичної особи, порядок
ліквідації юридичної особи, щодо якої
прийнято рішення про припинення шляхом
ліквідації, додержання яких є
обов'язковим до прийняття рішення про
звернення до господарського суду із
заявою про порушення справи про
банкрутство.

Цей порядок розповсюджується і на
фізичних осіб-підприємців, що
вирішили припинити підприємницьку
діяльність, виходячи з приписів ст.51
Цивільного кодексу України, які
приведено вище.

Тобто, передумовою звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство є
здійснення встановлених вказаними
нормами ЦКУ та ГКУ заходів та
встановлення за результатами їх
вжиття недостатності вартості майна
для задоволення вимог кредиторів

Ч.1 ст. 110 ЦКУ, ч.ч.1, 6 ст.59 ГКУ
передбачають можливість ліквідації
юридичної особи за рішенням
засновників (учасників).

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи у випадку
прийняття рішення про ліквідацію
зобов'язані протягом трьох днів з дати
прийняття рішення повідомити про це
орган, що здійснює державну реєстрацію.
Після внесення запису про прийняття
рішення засновників (учасників)
юридичної особи про припинення
юридичної особи до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців повідомлення про
внесення запису по ЄДР публікується у
спеціалізованому друкованому засобі
масової інформації.

За положеннями ч.3, 5 ст.105 ЦКУ
учасники юридичної особи, якими
прийнято рішення про припинення (у тому
числі про ліквідацію) призначають
комісію з припинення юридичної особи (у
випадку ліквідації - ліквідаційну
комісію), голову комісії або
ліквідатора та встановлюють порядок і
строк заявлення кредиторами своїх
вимог до юридичної особи, що
припиняється. Строк заявлення
кредиторами своїх вимог до юридичної
особи, що припиняється, не може
становити менше двох і більше шести
місяців з дня опублікування
повідомлення про рішення щодо
припинення юридичної особи.

Ч.ч.1, 2 ст.60 ГКУ також передбачають
здійснення ліквідації суб'єкта
господарювання ліквідаційною
комісією, яка утворюється власником
(власниками) суб'єкта господарювання та
якою встановлюється порядок та
визначаються строки проведення
ліквідації, а також строк для заяви
претензій кредиторами, що не може бути
меншим, ніж два місяці з дня оголошення
про ліквідацію.

Згідно з ч.3 ст.60 ЦКУ ліквідаційна
комісія має вмістити в друкованих
органах відповідно до закону
повідомлення про ліквідацію суб'єкта
господарювання та про порядок і строки
заяви кредиторами претензій, а явних
(відомих) кредиторів повідомляє
персонально у письмовій формі у
встановлені строки.

Ч.4 ст.60 ГКУ встановлює, що
одночасно ліквідаційна комісія вживає
необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості суб'єкта
господарювання, який ліквідується, та
виявлення вимог кредиторів, з
письмовим повідомленням кожного з них
про ліквідацію суб'єкта
господарювання.

Відповідно до ч.5 ст.60 ГКУ
ліквідаційна комісія оцінює наявне
майно суб'єкта господарювання, який
ліквідується, і розраховується з
кредиторами, складає ліквідаційний
баланс та подає його власнику або
органу, який призначив ліквідаційну
комісію. Достовірність та повнота
ліквідаційного балансу повинні бути
перевірні у встановленому
законодавством порядку з обов'язковою
перевіркою органом державної
податкової служби.

За вимогами ч.1 ст.111 ЦКУ з дати
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про рішення
засновників (учасників) юридичної
особи щодо ліквідації ліквідаційна
комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити
всіх необхідних заходів щодо стягнення
дебіторської заборгованості юридичної
особи, що ліквідується, та письмово
повідомити кожного з боржників про
припинення юридичної особи в
установлені строки. Ліквідаційна
комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та
позови про стягнення заборгованості з
боржників юридичної особи.

У відповідності до ч.3 ст.111 ЦКУ під
час проведення заходів щодо ліквідації
юридичної особи до завершення строку
пред'явлення вимог кредиторів
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
закриває рахунки, відкриті у
фінансових установах, крім рахунка,
який використовується для розрахунків
з кредиторами під час ліквідації
юридичної особи.

За ч.4 ст.111 ЦКУ ліквідаційна
комісія (ліквідатор) вживає заходів
щодо інвентаризації майна юридичної
особи, що припиняється, виявляє та
вживає заходів щодо повернення майна,
яке перебуває у третіх осіб.

Ч.7 ст.111 ЦКУ передбачено, що для
проведення перевірок та визначення
наявності або відсутності
заборгованості із сплати податків,
зборів, єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, страхових
коштів до Пенсійного фонду України,
фондів соціального страхування
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
забезпечує своєчасне надання органам
державної податкової служби та
Пенсійного фонду України, фондів
соціального страхування документів
юридичної особи, у тому числі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
та податкового органу. До моменту
затвердження ліквідаційного балансу
ліквідаційна комісія (ліквідатор)
складає та подає органам державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України та фондів соціального
страхування звітність за останній
період.

Ч.8 ст.111 ЦКУ встановлено, що після
закінчення строку для пред'явлення
вимог кредиторами ліквідаційна
комісія складає проміжний
ліквідаційний баланс, що включає
відомості про склад майна юридичної
особи, що ліквідується, перелік
пред'явлених кредиторами вимог та
результат їх розгляду. Проміжний
баланс затверджується учасниками
юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.110 ЦКУ якщо вартість
майна юридичної особи є недостатньою
для задоволення вимог кредиторів,
юридична особа здійснює всі необхідні
дії, встановлені законом про
відновлення платоспроможності або
визнання банкрутом.

Представлені матеріали не дозволяють
зробити висновок, що боржником
виконані встановлені законом вимоги.

Як слідує з матеріалів заяви,
боржник обмежився лише вжиттям заходів
до внесення до ЄДР запису про його
рішення про припинення
підприємницької діяльності.

Так, згідно з витребуваним судом
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 18.05.2010 до реєстру
внесено реєстраційний запис про стан
припинення підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_1 за власним рішенням.

Докази виконання інших вище зазначених
вимог відсутні.

Зокрема, боржником не
представлені докази повідомлення
відомих кредиторів про прийняття
рішення про припинення
підприємницької діяльності, докази
вжиття заходів до отримання
дебіторської заборгованості.

Докази щодо розгляду вимог
кредиторів, що заявили свої вимоги
після публікації відповідного
оголошення в друкованому
спеціалізованому органі, строк чого не
може становити менше двох місяців,
також відсутні.

Відсутні і докази виконання
боржником вимог ч.ч. 7, 8 ст. 111 ЦКУ
стосовно забезпечення проведення
перевірок контролюючими органами та
фондами соціального страхування, щодо
складення проміжного ліквідаційного
балансу, т.інш.

У відповідності до ч.6 ст.16 Закону
"Про відновлення платоспроможності..."
суд відмовляє в порушенні провадження
у справі про банкрутство, якщо
заявником не доведено наявності
підстав для порушення провадження у
справі про банкрутство, а також за
наявності підстав, передбачених ст.15
цього Закону. Однією з підстав,
визначеною ст. 15 Закону, є
невідповідність заяви змісту вимог,
зазначених в цьому Законі.

Матеріали заяви не дозволяють
зробити висновок про правомірність та
обґрунтованість подання на цей час ФОП
ОСОБА_1 заяви про порушення справи про
банкрутство у зв'язку з викладеними
вище обставинами, що виключає підстави
для порушення та здійснення на цей час
провадження у справі про банкрутство
господарським судом та тягне наслідком
відмову суду в порушенні провадження у
справі про банкрутство.

На підставі викладеного,
керуючись ч.ч. 1, 2, 6 ст.16, абз.2, 7 ч.7 ст.16
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 №
4212-VІ , суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в порушенні провадження у
справі про банкрутство ФОП ОСОБА_1

Примірники даної ухвали надіслати
боржнику, арбітражному керуючому Сєдих
Н.О.

Суддя
Р.Ніколаєнко