ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 917/433/13-г

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Ємельянов Я.С. за дорученням
№ 6 від 20.12.2013 року

відповідача - ОСОБА_2 за дорученням б/н
від 07.04.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
відповідача (вх. № 783П/1-32) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 23 квітня 2013 року у справі

за позовом Комунального підприємства
«Полтава-сервіс» Полтавської міської
ради, м.Полтава

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
м.Полтава

про стягнення 4167,35 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство
«Полтава-сервіс» Полтавської міської
ради звернулось до господарського суду
Полтавської області з позовом про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 заборгованості по орендній
платі у розмірі 3990,75 грн. та пені у
розмірі 184,10 грн. (а.с.2-5).

10 квітня 2013 року позивач подав заяву
про зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить стягнути з відповідача
заборгованість по орендній платі у
розмірі 3990,75 грн. та пеню у розмірі 176,60
грн. (а.с.46-49).

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 23 квітня 2013
року (суддя Тимошенко К.В.) позов
задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на
користь КП "Полтава-сервіс" Полтавської
міської ради заборгованості по
орендній платі у розмірі 3990,75 грн., пені
у розмірі 176,60 грн., витрат зі сплати
судового збору у розмірі 1720 грн. 50 коп.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення господарського
суду Полтавської області від 23 квітня
2013 року скасувати та прийняти нове
рішення, яким в позові відмовити.
Вказує на те, що не укладав з позивачем
Договору оренди торговельного місця №
3Р-308 від 01.11.2001 року. Про існування
оскаржуваного рішення дізнався від
державного виконавця 06 березня 2014 року
під час виконання ним наказу, виданого
на підставі рішення господарського
суду Полтавської області від 23 квітня
2013 року по даній справі.

Позивач у запереченнях на апеляційну
скаргу зазначає, що скарга не підлягає
задоволенню з тих підстав, що оскаржене
рішення прийняте при повному та
всебічному з'ясуванні обставин справи,
є обґрунтованим і відповідає як
фактичним обставинам, так і вимогам
чинного законодавства. На цій підставі
просить рішення господарського суду
Полтавської області від 23 квітня 2013
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу відповідача залишити без
задоволення. Вказує на те, що Договір
оренди торговельного місця № 3Р-308 від
01.11.2001 року є чинним, його недійсність в
судовому порядку не визнавалась і
повідомлень від відповідача про його
розірвання не надходило.

У судовому засіданні представник
відповідача подав клопотання про
залучення до матеріалів справи
додаткових документів.

Колегія суддів розглянувши клопотання
відповідача, вислухавши думку
представника позивача, дійшла висновку
про задоволення клопотання та
залучення до матеріалів справи поданих
документів.

Розглянувши наявні матеріали справи,
перевіривши повноту встановлених
судом першої інстанції обставин та
докази на їх підтвердження, юридичну
оцінку, правильність застосування
господарським судом Полтавської
області норм матеріального та
процесуального права та доводи
апеляційної скарги в межах вимог,
передбачених ст. 101 ГПК України,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено господарським судом
та вбачається з матеріалів справи,
рішенням Виконавчого комітету
Полтавської міської ради № 225 від 03.08.2011
року вирішено організувати міський
комунальний ринок "Речовий" на
земельній ділянці комунальної
власності територіальної громади
міста Полтава; організацію та
забезпечення створення належних умов
для провадження торговельної
діяльності на ринку згідно із
Правилами торгівлі на ринках доручено
суб'єкту господарювання - комунальному
підприємству "Полтава-Сервіс"
Полтавської міської ради (а.с.30)

З Рішення позачергової
чотирнадцятої сесії Полтавської
міської ради шостого скликання від
27.09.2011 року "Про передачу в оренду
земельної ділянки по АДРЕСА_1" вирішено
передати в оренду Комунальному
підприємству "Полтава-Сервіс"
Полтавської міської ради земельну
ділянку пл.1,9470 га за адресою АДРЕСА_1
для організації ринку "Речовий" (а.с.31).

28 вересня 2011 року між Полтавською
міською радою (орендодавець) та КП
"Полтава-Сервіс" Полтавської міської
ради (орендар) укладено Договір opeнди
землі (а.с. 32)

Відповідно до п. 1 Договору
орендодавець на підставі рішення
позачергової 14 сесії Полтавської
міської ради 6 скликання від 27 вересня
2011 року надає, а орендар приймає в
оренду земельну ділянку для
організації ринку «Речовий», яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З Акту приймання-передачі від 28 вересня
2011 року вбачається, що Полтавська
міська рада передала КП
"Полтава-Сервіс" Полтавської міської
ради земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею
19470 кв.м. у межах, визначених
кадастровим планом (а.с.35).

З матеріалів справи також вбачається,
що 02.11.2011 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до
КП "Полтава-Сервіс" Полтавської міської
ради з заявою про укладення Договору
оренди торгового місця № 308 площею 4 кв.
м., яке розташоване на території
комунального ринку "Речовий" за
адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 14).

01 листопада 2011 року між Комунальним
підприємством «Полтава-сервіс»
Полтавської міської ради
(орендодавець) та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (орендар)
укладено Договір № 3Р-308 оренди
торговельного місця (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивачем
(орендодавцем) надається у тимчасове
платне користування відповідачу
(орендарю) для провадження
торговельної діяльності торговельне
місце сектору 3 № 308 загальною площею 4
кв. м., що розташоване на території
комунального ринку "Речовий" за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 1.4 Договору орендар набуває
право користування об'єктом оренди з
дня підписання даного Договору.

У п. 3.2 Договору зазначено, що
орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендодавцю
орендну плату відповідно до розділу 4
даного Договору.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
орендна плата за об'єкт оренди
становить 234,75 грн. за місяць.

Відповідно до п. 4.2 Договору орендна
плата вноситься до 25 числа місяця, що
передує місяцю, за який проводиться
оплата.

У позовній заяві позивач вказує на те,
що в порушення договірних зобов'язань
відповідачем у встановлені Договором
строки орендна плата не сплачувалася, у
зв'язку з чим за користування
торгівельним місцем виникла
заборгованість по орендній платі, яка
станом на 10 березня 2013 року становить
3990,75 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Вказані норми чинного
законодавства передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Саттею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочинну. Згідно вказаної статті
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання

(неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні

встановлений строк (термін) його
виконання, то воно відлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що

прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу
України зазначено, що учаснику
господарських відносин відповідає
за невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання.

Матеріали справи свідчать про те, що
між сторонами у справі виникли
зобов'язання, які за своєю правовою
природою є правовідносинами, що
випливають із договору найму (оренди),
згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного
кодексу України, наймодавець передає
або зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.762 Цивільного
кодексу України, плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено Договором.

До тверджень позивача про те, що
вона не укладала з позивачем Договору
оренди торговельного місця № 3Р-308 від
01.11.2011 року, а підпис на вказаному
договорі сфальсифіковано, колегія
суддів ставиться критично з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В обґрунтування вказаних тверджень
представником відповідача у засіданні
суду апеляційної інстанції надано
заяву ОСОБА_3 на ім'я начальника
Октябрського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області про внесення
відомостей про вчинення злочинів до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань в порядку ст. 214 КПК
України від 07.03.2014 року та повідомлення
про прийняття і реєстрацію заяви № 1/4394
від 10.03.2014 року.

Оскільки вказаний Договір не
оскаржений відповідачем та не визнаний
недійсним в судовому порядку, а доказів
того, що підпис на договорі не належить
ОСОБА_3 не надано ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції, колегія суддів
вважає, що вказані документи не є
достатніми та належними доказами щоб
прийняти їх в якості підтвердження
того, що відповідачем не підписаний
Договір оренди торговельного місця №
3Р-308 від 01.11.2011 року.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що у судовому
засіданні уповноважений представник
позивача вказує на те, що на вказаному
торгівельному місці знаходиться
контейнер, який належить ФОП ОСОБА_3 і
під час вручення судовим виконавцем
постанови про відкриття виконавчого
провадження ФОП ОСОБА_3 знаходила на
торгівельному місці, що представник
позивача бачив особисто.

Представник відповідача в судовому
засіданні не зміг спростувати дані
твердження.

Приймаючи до уваги викладене,
колегія суддів вважає, що
господарський суд Полтавської області
обґрунтовано стягнув заборгованість
за Договором оренди торговельного
місця № 3Р-308 від 01.11.2011 року, який є
чинним.

Відповідач ні суду першої
інстанції, ні суду апеляційної
інстанції доказів сплати
заборгованості не надав, колегія
суддів вважає, що господарський суд
дійшов обгрунтованого висновку що
позовні вимоги в частині стягнення а
відповідача заборгованості по
орендній платі 3990,75 грн. доведені та
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача пені у розмірі
3990,75 грн. колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Ст. 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Ст. 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 та ч. З ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно п.6.4. договору, у разі
несвоєчасної оплати Орендарем
орендної плати та витрат за комунальні
послуги останній сплачує Орендодавцю
пеню з розрахунку 1 (один) відсоток від
суми заборгованості за кожен день
такої несплати.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 цього
закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 4 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що пеня нарахована у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період з 26.02.2012 року по 12.03.2012 року у
розмірі 176,60 грн. та обгрунтовано
стягнута господарським судом
Полтавської області за несвоєчасне
виконання відповідачем умов Договору
оренди торговельного місця № 3Р-308 від
01.11.2011 року.

Таким чином, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення в рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що місцевий
господарський суд розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі обставини справи в їх сукупності,
належним чином проаналізував
правовідносини, що виникли між
сторонами, та вірно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апелянта про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті оскаржуваного рішення не
знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає статтям 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
господарського суду Полтавської
області від 23 квітня 2013 року підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 23 квітня 2013
року у справі № 917/433/13-г залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили

Повна постанова складена 14.04.2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Шепітько І.І.