ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2014 року Справа № 910/2364/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Селіваненка
В.П.,суддів:Добролюбової Т.В., Козир Т.П.,
Малетича М.М., Могил С.К.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства "Фармак"про
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 17.10.2013у
справі№ 910/2364/13за позовомпублічного
акціонерного товариства
"Фармак"допублічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"простягнення 971 553,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством
"Фармак" подано позов про стягнення з
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
безпідставно набутих коштів у розмірі
971 553,32 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.04.2013 у справі № 910/2364/13,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2013,
відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.10.2013 у справі № 910/2364/13
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 07.08.2013 залишено
без змін.

Публічне акціонерне товариство
"Фармак" звернулося із заявою про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 17.10.2013 у справі № 910/2364/13, в
якій заявник просить скасувати
зазначену постанову Вищого
господарського суду України, прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 10.01.2012
у справі № 49/37, від 21.06.2011 у справі № 41/588,
від 16.09.2009 у справі № 38/69, від 03.02.2010 у
справі № 42/380, від 07.12.2010 у справі № 42/47,
від 02.12.2010 у справі № 42/77, від 18.11.2009 у
справі № 7/118, від 17.07.2012 у справі № 1/280,
від 15.02.2011 у справі № 42/200, від 20.01.2011 у
справі № 42/212 мотивовано неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції положень статті 1212
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), внаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає, що
справа № 910/2364/13 не підлягає допуску до
провадження Верховного Суду України з
таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Встановлений статтею 11116 ГПК України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд судових рішень є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета та
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 17.10.2013 у справі № 910/2364/13,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо відмови у
задоволенні позову про стягнення з
відповідача безпідставно набутих
коштів, виходячи з встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
стосовно того, що на виконання умов
договору про водопостачання та
приймання стічних вод у міську
каналізаційну мережу за спірний період
відповідачем було надано позивачу
послуги з водопостачання та
водовідведення, що підтверджується
двосторонніми актами звіряння
взаєморозрахунків; вартість
зазначених послуг позивачем оплачена
повністю, що підтверджується
матеріалами справи та сторонами не
заперечується; сума, яку позивач просив
стягнути з відповідача, не є
безпідставно набутою, оскільки
сплачена за надані послуги за
договором, який не визнаний недійсним,
не припинений і не розірваний.

Водночас з постанови від 10.01.2012 у справі
№ 49/37, на яку заявник посилається,
вбачається, що Вищий господарський суд
України, погоджуючись з висновками
судів першої та апеляційної інстанцій
щодо задоволення позову про стягнення
з водопостачальної компанії
безпідставно отриманих коштів, виходив
із встановлених судами попередніх
інстанцій обставин справи, відповідно
до яких позивачем у спірному періоді
було оплачено всі виставлені
відповідачем рахунки за послуги з
водопостачання та водовідведення, в
той час як відповідач безпідставно, на
порушення умов укладеного договору,
здійснив розрахунки за надані послуги
на підставі тарифів, які були визнані
незаконними та такими, що суперечать
Конституції та законам України.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, у залежності від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Вищий господарський суд України
вважає, що постанови від 07.12.2010 у справі
№ 42/47, від 02.12.2010 у справі № 42/77, від
18.11.2009 у справі № 7/118, від 15.02.2011 у справі
№ 42/200, від 20.01.2011 у справі № 42/212 не є
доказом неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах з огляду на
те, що позови у даних справах подані про
стягнення заборгованості за надання
послуг з водопостачання і судом
касаційної інстанції положення статті
1212 ЦК України не застосовувалися, в той
час як у справі про перегляд постанови
у якій подано заяву, вирішувалося
питання щодо правомірності позовних
вимог з посиланням на статтю 1212 ЦК
України про стягнення коштів, які на
думку позивача, набуті безпідставно,
тобто позови подано з різних підстав.
Крім того, незастосування Вищим
господарським судом України норм
матеріального права у розгляді справи
не є підставою для її перегляду,
передбаченою статтею 11116 ГПК України.

Також суд не розцінює як доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права постанов
Вищого господарського суду України від
21.06.2011 у справі № 41/588, від 16.09.2009 у справі
№ 38/69, від 03.02.2010 у справі № 42/380 та від
17.07.2012 у справі № 1/280, оскільки предмети
позовів у цих справах та у справі, про
перегляд якої подано заяву, є різними.
Так, у справах № 41/588, № 38/69, № 42/380, № 1/280
предметом позовів є зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості
за спожиті послуги з водопостачання,
тоді як у справі № 910/2364/13, про перегляд
постанови у якій подано заяву, позов
подано про стягнення з відповідача
безпідставно набутих коштів. Таким
чином, правовідносини, що виникли у
даних справах не є подібними.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116 - 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному
товариству "Фармак" у допуску справи №
910/2364/13 до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддяВ.Селіваненко
СуддіТ.Добролюбова Т.Козир М.Малетич
С.Могил