номер провадження справи 20/17/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014
Справа № 908/682/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
бул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Бердянське
підприємство теплових мереж" (71100,
Запорізька область, м. Бердянськ, вул.
Мазіна, буд. 65/97)

про стягнення суми 3128552,32 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Остапенко В.М. (дов. №
14-66 від 22.03.2013 р.);

Від відповідача - Тодоров І.П. (дов. № 2
від 10.01.2014 р.)

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача суми 2766516,16 грн. основного
боргу, який виник за договором
купівлі-продажу природного газу №
14/2417/11 від 30.09.2011 р., пені в розмірі 222268,56
грн., 113757,53 грн. - 3% річних, 26010,07 грн.
інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 05.03.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/682/14,
справі присвоєно номер провадження
20/17/14, справу призначено до розгляду на
25.03.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалась
перерва до 14.04.2014 р.

14.04.2014 р. справу розглянуто, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги, викладені в позовній
заяві, просить стягнути з відповідача
суму 2766516,16 грн. основного боргу, який
виник за договором купівлі-продажу
природного газу № 14/2417/11 від 30.09.2011 р.,
пені в розмірі 222268,56 грн. за період з
17.02.2013 р. по 14.07.2013 р., 113757,53 грн. - 3% річних
за період з 14.11.2012 р. по 03.02.2014 р., 26010,07
грн. інфляційних втрат за період з
листопада 2012 р. по грудень 2013 р. (згідно
з розрахунком по кожному акту). Позов
обґрунтовано ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625,
712 ЦК України, ст.ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК
України.

Відповідач позов визнав частково,
погодився з наявністю основного боргу
в сумі 2766516,16 грн. та розміром
нарахованих інфляційних втрат. У
письмовому відзиві зазначив, що не
погоджується з розрахунками пені та 3%
річних. Термін нарахування пені
виходить за межі позовної давності,
встановленої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України в
один рік. При розрахунку 3% річних
позивачем при визначенні кількості
днів прострочення включено дату
проведення оплати, що є невірним, за
контррозрахунком відповідача розмір 3%
річних складає 112960,74 грн. Згідно з
письмовим клопотанням від 24.03.2014 р.
відповідач просить застосувати
позовну давність до вимог про
стягнення пені відповідно до п. 1 ч. 2 ст.
258 ЦК України. Також заявив письмове
клопотання про зменшення розміру пені
до 10% та відстрочити виконання рішення
суду до 01.01.2015 р.

Розглянувши матеріали справи,
оригінали яких оглядалися в судових
засіданнях, заслухавши пояснення
представників сторін, суд,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 р. між Національною акціонерною
компанією «Нафтогаз України»
(Продавець, позивач) та Публічним
акціонерним товариством «Бердянське
підприємство теплових мереж»
(Покупець, відповідач) укладено договір
на купівлю-продаж природного газу №
14/2417/11, згідно з яким продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 4 кварталі 2011 р. та 2012 р.
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ
Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», далі - газ) для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору (п. 1.1
договору).

Відповідно до п. 5.2 договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 01.08.2012 р.) ціна
за 1000 куб.м природного газу становить
1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п.п. 3.3, 3.4).

У розділі 6 договору сторони
обумовили порядок та умови проведення
розрахунків. Згідно з п. 6.1 договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 р. до
31.12.2012 р., у частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості (п. 11.1).

Між сторонами у справі були
підписані додаткові угоди №№ 1, 2 до
договору, якими сторони змінювали
обсяг передаваємого природного газу.

Матеріали справи свідчать, що позивач
своє зобов'язання за договором щодо
продажу газу виконав, передав
(поставив) в жовтні-грудні 2012 р.
відповідачу згідно з актами
приймання-передачі природний газ на
суму 227377,93 грн. (акт від 30.11.2012 р.), на суму
3038886,24 грн. (акт від 30.11.2012 р.), на суму
6436972,44 грн. (акт від 31.12.2012 р.), всього на
загальну суму 9703236,61 грн. Акти
приймання-передачі природного газу
підписані сторонами без зауважень та
скріплені печатками юридичних осіб.

Мотивуючи позов наявністю
заборгованості, яка виникла за
договором № 14/2417/11 від 30.09.2011 р., позивач
звернувся до господарського суду.

Проаналізувавши норми законодавства,
оцінивши докази, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню на наступних
підставах.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставами виникнення зобов`язання
(правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку),
зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до вимог
закону, умов договору. Одностороння
відмова від виконання зобов`язання не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. Аналогічний
припис містить п.п. 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити повну ціну
переданого товару.

У пункті 6.1 договору № 14/2417/11
сторони визначили, що остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.
Тобто, останнім днем сплати за
договором, є тринадцяте число місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається із виписок із рахунку
(а.с.46-71) та встановлено судом,
відповідач не виконав належним чином
своє зобов'язання щодо розрахунків у
обумовлені договором строки, за
одержаний газ повністю не
розрахувався. Так, за актом від 30.11.2012 р.
(за жовтень 2012 р.) відповідачем було
сплачено суму 21.12.2012 р.; за актом від
30.11.2012 р. (за листопад 2012 р.) оплата
відповідачем здійснювалася частинами
в період часу з 21.12.2012 р. по 25.01.2013 р.; за
актом від 31.12.2012 р. (за грудень 2012 р.)
оплата була здійснена відповідачем
частково в сумі 3670456,28 грн., оплата
проводилася частинами в період часу з
25.01.2013 р. по 05.09.2013 р.

Таким чином, на момент звернення до
суду з даним позовом і розгляду спору
сума заборгованості за договором №
14/2417/11 становить 2766516,16 грн. (за актом від
31.12.2012 р.), за актами від 30.11.2012 р. (за
жовтень, листопад 2012 р.) заборгованість
відсутня. Сторонами надано суду акт
звірки розрахунків по договору №
14/2417/11, відповідно до якого
заборгованість на користь позивача
становить суму 2766516,16 грн. Відповідач у
судовому засіданні підтвердив
наявність заборгованості, з розміром
заборгованості погодився.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення суми 2766516,16 грн. основного
боргу підтверджено доказами,
відповідають вимогам законодавства,
договору і підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні втрати в сумі 26010,07 грн. за
листопад 2012 - грудень 2013 р. (згідно з
розрахунком по кожному акті) та 113757,53
грн. - 3% річних за період з 14.11.2012 р. по
03.02.2014 р. (згідно з розрахунком по
кожному акті).

Судом встановлений факт несвоєчасного
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором, сума
інфляційних втрат розрахована вірно.
Таким чином, до стягнення з відповідача
належить сума 26010,07 грн. інфляційних
втрат за період з листопад 2012 - грудень
2013 р.

Відповідач надав суду контррозрахунок
суми 3% річних, відповідно до якого 3%
річних, які належать до стягнення з
відповідача, становить суму 112960,74 грн. У
відзиві на позов відповідач зазначав,
що позивачем помилково при визначенні
кількості днів прострочення
включається дата проведення оплати.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом
встановлено, що позивачем невірно
визначено кількість днів прострочення,
на які нараховані 3% річних, помилково
вважаючи день здійснення оплати
відповідачем днем прострочення.
Останнє суперечить ст. 30 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні», якою встановлено, що
переказ вважається завершеним із
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача; банк отримувача, в
разі надходження суми переказу,
зараховує її на рахунок отримувача
протягом операційного дня. Таким чином,
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
суми 3% річних. У матеріалах справи
маються банківські виписки по рахунку,
з яких судом встановлено дату
проведення відповідачем платежів за
договором.

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом
встановлено, що до стягнення з
відповідача належить сума 3% річних: 689,59
грн. за період з 14.11.2012 р. по 20.12.2012 р.
включно (37 днів) за актом від 30.11.2012 р. (за
жовтень 2012 р.); 4152,52 грн. за період з
14.12.2012 р. по 24.01.2013 р. включно за актом від
30.11.2012 р. (за листопад 2012 р.); 108118,63 грн. за
період з 14.01.2013 р. по 03.02.2014 р. включно за
актом від 31.12.2012 р. (за грудень 2012 р.).
Всього до стягнення з відповідача
належить сума 112960,74 грн. 3% річних.

На підставі п. 7.2 договору позивач також
просить стягнути з відповідача пеню в
розмірі 222268,56 грн., яка виникла за
період з 17.02.2013 р. по 14.07.2013 р. Позивач
нараховує пеню на суму заборгованості
за актом від 31.12.2012 р. (поставка газу у
грудні 2012 р.).

Згідно з п. 7.2 договору (в редакції
додаткової угоди № 1/2 від 30.11.2012 р.) у
разі невиконання покупцем умов пункту
6.1 цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 6.1 оплата проводиться
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Факт порушення відповідачем термінів
розрахунків, передбачених договором, є
доведеним.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є його
порушенням, у разі якого настають
правові наслідки, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 2 ст. 343 ГК України
встановлено, що платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідач 25.03.2014 р. надав суду письмове
клопотання про застосування позовної
давності до вимог про стягнення пені.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253-255
цього Кодексу. Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін (ст. 260
ЦК).

Статтею 261 ЦК України визначено початок
перебігу позовної давності. Перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини п'ятої даної
статті за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ст. 258 ЦК для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Згідно з частиною 2 даної
статті позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Позивачем нараховано відповідачу пеню
за період з 17.02.2013 р. по 14.07.2013 р. Пеня
нарахована позивачем у межах строку,
встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.
Згідно зі штемпелем на поштовому
конверті, в якому позовна заява
надійшла до господарського суду,
позивач направив позов 27.02.2014 р. Отже,
позивач звернувся з вимогою про
стягнення пені з пропуском строку
позовної давності, строк позовної
давності для звернення до суду з
вимогою про стягнення пені сплинув
26.02.2013 р.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст.
258 ЦК України, судом відмовляється у
позові в частині стягнення пені за
період з 17.02.2014 р. по 26.02.2013 р. на суму 23
543,34 грн. у зв'язку зі спливом строку
позовної давності. За період з 27.02.2013 р.
по 14.07.2013 р. до стягнення з відповідача
належить пеня в сумі 198725,22 грн.

На підставі викладеного, позов в цілому
задовольняється частково.

Відповідач 25.03.2014 р. надав суду письмове
клопотання про зменшення розміру пені
до 10%. Клопотання обґрунтовано тим, що
основним споживачем послуг
теплопостачання є населення,
заборгованість якого за послуги з
теплопостачання становить 14750,8 тис.
грн. Застосування у повному розмірі
пені до відповідача може привести до
ускладнення фінансового становища
підприємства

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічно,
відповідно до ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, яка підлягає до стягнення
з сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення.

Частиною 6 ст. 83 ГПК України передбачено
право господарського суду, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Керуючись вказаними нормами, суд
вважає за необхідне зменшити розмір
заявленої до стягнення суми пені та
стягнути з відповідача суму 50000,00 грн.
пені. При цьому суд враховує, що
загальними засадами цивільного
законодавства згідно з ст. 3 ЦК України
є не тільки судовий захист цивільного
права та інтересу; свобода договору;
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом, а й
справедливість, добросовісність та
розумність. Господарський суд
об'єктивно оцінює, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання).
Позивач не надав доказів, що у зв'язку з
простроченням виконання грошового
зобов'язання він поніс збитки.
Відповідно до статуту та довідки
ЄДРПОУ відповідача основним видом
діяльності товариства є постачання
пари, гарячої води та кондиціювання
повітря. Договором № 14/2417/11, який
покладено в підставу позову, визначено,
що природний газ за договором
передається відповідачу виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями. Натомість,
як вбачається з матеріалів справи, у
населення маються значні борги перед
відповідачем по розрахункам за теплову
енергію. Підприємство відповідача є
збитковим, що підтверджується звітами
про фінансовий стан та фінансові
результати.

Від відповідача надійшло також
письмове клопотання про відстрочення
виконання рішення суду до 01.01.2015 р.
Клопотання обґрунтоване тим, що саме
несвоєчасна оплата населенням за
послуги з теплопостачання не дала
можливості підприємству своєчасно
розрахуватися за газ по договору. На
засіданні комісії з погашення
заборгованості підприємств
паливно-енергетичного комплексу від
26.02.2014 р. (протокол № 16) прийнято
рішення, що обсяг заборгованості перед
відповідачем із різниці в тарифах на
послуги з теплопостачання за 2012, 2013 р.р.
становить 7479549,00 грн. та погоджено
відповідачу проведення
взаєморозрахунків за спожитий
природний газ у сумі 7479549,00 грн. Проте,
реалізація положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р.
№ 30, в рамках якої прийнято зазначене
рішення, потребує певного часу та
залежить від доходної частини бюджету
держави. На сьогодні відповідачем
готуються документи для підписання
відповідного договору про організацію
взаєморозрахунків. Процес погашення
може розтягнутися до кінця 2014 р.
Діяльність відповідача є збитковою,
станом на 31.12.2013 р. збитки становлять 7112
тис. грн. Списання боргу може призвести
до зупинення котельних посеред
опалювального сезону.

Позивач проти клопотання
заперечив, просить відмовити в його
задоволенні. Зазначив, що діяльність
позивача є збитковою, у підтвердження
чого надав Звіти про фінансову
діяльність.

Частиною 6 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено право господарського суду,
приймаючи рішення, відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

На підставі зазначеної норми,
розглянувши клопотання відповідача
про відстрочення виконання рішення,
суд вважає його необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню.
Умовою для надання розстрочки або
відстрочки виконання рішення суду є
встановлення судом факту наявності
виняткових обставини, що ускладнюють
чи роблять неможливим виконання
рішення у справі. Тобто, в матеріалах
справи мають бути докази, які б
дозволили обґрунтовано припустити, що
існують вищезазначені обставини. При
цьому суд бере до уваги матеріальні
інтереси обох сторін, а також те, що
викладені відповідачем в клопотанні
обставини щодо підготовки договору про
організацію взаєморозрахунків та,
відповідно, погашення заборгованості
протягом 2014 р. документально не
підтверджені. Натомість, відповідач
заявляє про своє припущення щодо
можливого затримання погашення до
кінця 2014 року. Крім того, суд враховує,
що підприємство позивача є збитковим,
що підтверджується наданою позивачем
фінансовою звітністю.

Суд вважає за необхідне роз'яснити
відповідачу, що відповідно до ст. 121 ГПК
України відповідач не позбавлений
права при наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, звернутися до
господарського суду з заявою про
відстрочення або розстрочення на
стадії виконання рішення суду із
наданням належних доказів у
підтвердження заяви.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача
повністю, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій. При
цьому суд також бере до уваги, що розмір
пені було зменшено судом, тому судовий
збір в цій частині також покладається
на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Бердянське підприємство
теплових мереж» (71000, Запорізька
область, м. Бердянськ, вул. Мазіна, буд.
65/97, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, буд. 6, )
суму 2766516 (два мільйони сімсот
шістдесят шість тисяч п'ятсот
шістнадцять) грн. 16 коп. основного
боргу, суму 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00
коп. пені, суму 112960 (сто дванадцять
тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 74 коп. - 3%
річних, суму 26010 (двадцять шість тисяч
десять) грн. 07 коп. втрат від інфляції,
суму 62571 (шістдесят дві тисячі п'ятсот
сімдесят одна) грн. 05 коп. судового
збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 18.04.2014 р.

Суддя
Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня складення
(підписання) у повному обсязі.