ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2014
Справа № 905/1227/14

Суддя господарського суду Донецької
області Тоцький С.В.

при секретарі судового засідання
Асмановій Е.Е.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Прокурора м. Донецька в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк

про стягнення 3360,17грн., розірвання
договору оренди та повернення
нерухомого державного майна.

від прокурора: Осипенко Ю.С. - за
посвідченням;

за участю представників сторін:

від позивача: Попов К.Г. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов, Прокурором м.Донецька в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк, до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк про
стягнення заборгованості по орендній
платі в сумі 3323,42грн. та пені в сумі
36,75грн.; розірвання договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності №4913/2011 від 01.09.2011р.;
повернення нерухомого державного
майна - нежитлове вбудоване приміщення
в будівлі складу площею 93,0кв.м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_2
Балансоутримувачу - ДВНЗ «Донецький
коледж будівництва та архітектури» за
актом приймання-передачі, загальною
вартістю згідно зі звітом про оцінку
від 31.03.2011р. за незалежною оцінкою
176165,25грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
прокурор посилався на те, що відповідно
до умов укладеного договору оренди
№4913/2011 від 01.09.2011р. відповідач взяв на
себе зобов'язання щодо сплати орендної
плати, однак у встановлений строк їх не
виконав, у результаті чого за
відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 3323,42грн., що стало
підставою для нарахування пені в сумі
36,75грн. У зв'язку із невиконанням
відповідачем своїх зобов'язань щодо
сплати орендної плати позивач просив
суд розірвати договір оренди та
зобов'язати відповідача повернути
орендоване майно.

Прокуратурою м. Донецька 08.04.2014р. була
надана заява про зменшення позовних
вимог, у якій прокурор зазначмв, що у
зв'язку із наявністю заяви ОСОБА_1 від
23.12.2013р. про розірвання договору оренди
№4913/2011 від 01.09.2011р. та наданням акту
приймання-передачі орендованого
державного майна від 31.07.2013р. прокурор
зменшує позовні вимоги та просить суд з
урахуванням викладеного залишити лише
одну вимогу про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
1112,72грн. та пені в сумі 72,49грн.

Розглянувши дану заяву суд зазначає
наступне. Відповідно до вимог ст.22 ГПК
України позивач має право до прийняття
рішення по справі збільшити або
зменшити розмір позовних вимог.
Відповідно до п.3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Отже, у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову. Збільшено (чи
зменшено) може бути лише розмір вимог
майнового характеру (п.3.11.
вищезазначеної постанови).

Враховуючи вищевикладене, заява
прокурора про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої із заявлених
трьох вимог прокурор просить суд
стягнути з відповідача лише
заборгованість в сумі 1112,72грн. та пеню в
сумі 72,49грн., суд дійшов висновку, що
дана заява підлягає задоволенню
частково, а саме в частині зменшення
розміру заборгованості з орендної
плати до 1112,72грн. Щодо виключення двох
вимог про розірвання договору та
повернення мана заява про зменшення
позовних вимог в цій частині не
підлягають задоволенню. Крім того, щодо
заявленої у заяві про зменшення
позовних вимог пені у розмірі 72,49грн.
суд зазначає, що порівняно із пенею, яка
заявлена у позові в сумі 36,75грн. пеня
збільшена, а не зменшена, а відтак дана
вимога не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного судом
розглядаються вимоги про стягнення
заборгованості по орендній платі в
сумі 1112,72грн. та пені в сумі 36,75грн.;
розірвання договору оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності №4913/2011 від 01.09.2011р.;
повернення нерухомого державного
майна - нежитлове вбудоване приміщення
в будівлі складу площею 93,0кв.м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_2
Балансоутримувачу - ДВНЗ «Донецький
коледж будівництва та архітектури» за
актом приймання-передачі, загальною
вартістю згідно зі звітом про оцінку
від 31.03.2011р. за незалежною оцінкою
176165,25грн.

Представник Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Донецькій області надав суду письмові
пояснення по справі де зазначив, що
договір оренди №4913/2011 від 01.09.2011р. був
розірваний за заявою орендаря від
23.12.2013р., майно повернуто за актом
приймання-передачі від 31.07.2013р. Крім
того, у зв'язку із поверненням майна
31.07.2013р. позивачем було перераховано
суму заборгованості з орендної плати, у
зв'язку із чим за твердженням позивача
станом на 08.04.2014р. заборгованість з
орендної плати складає 1112,72грн., пеня -
72,49грн.

Відповідач у судове засідання не
з'являвся, відзив на позовну заяву не
надав. Про дату та час судового
засідання відповідач був повідомлений
належним чином, ухвала про порушення
провадження у справи та про
відкладення розгляду справи були
надіслані за адресою, яка зазначена у
позовній заяві. За приписами п.3.9.1.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" доказом повідомлення
сторони про час і місце розгляду
справи в разі неповернення ухвали
підприємством зв'язку може бути й
долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

За клопотанням прокурора та
представника позивача справа
слухалась без фіксації судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до статей 9, 10 Конституції
України, статті 9 Європейської хартії
регіональних мов або мов меншин
(ратифікована Законом України від 15
травня 2003р. N802), статті 3 Декларації прав
національностей України ( від 1
листопада 1991р. N1771), статті 12 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 14 Закону України «Про
засади державної мовної політики» (від
03 липня 2012р. №5029-VІ) та усним
клопотанням представника позивача та
прокурора, справа розглядалась
російською мовою.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, господарський
суд встановив :

Між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по Донецькій
області (Орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) 01
вересня 2011р. був укладений договір
оренди №4913/2011 нерухомого майна, що
належить до державної власності.

За умовами укладеного договору (п.1.1.)
Орендодавець передав, а Орендар
прийняв в строкове платне користування
державне майно - нежитлове вбудоване
приміщення в будівлі складу площею
93,0кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що
знаходиться на балансі ДВНЗ
«Донецький коледж будівництва та
архітектури» (Балансоутримувач).

Відповідно до умов п.1.2. договору майно
передається в оренду з метою для
розміщення складу.

Згідно п.2.1. договору Орендар вступає в
строкове платне користування майном у
термін, указаний в договорі, але не
раніше дати підписання сторонами цього
договору та акту приймання-передачі
майна.

За п.3.1. договору орендна плата
визначається на підставі Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995
№786, і становить без ПДВ за базовий
місяць розрахунку - липень 2011р. -
1782,55грн. Орендна плата за перший місяць
оренди - вересень 2011р. визначається
шляхом коригування орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
серпень, вересень 2011р.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній на індекс інфляції за
наступний місць. (п.3.3. договору).

Відповідно до умов п.3.6. договору
орендна плата перераховується до
державного бюджету та
Балансоутримувачу у співвідношенні 50%
та 50% щомісяця не пізніше 15 числа
місяця, наступного за звітним
відповідно до пропорцій розподілу,
установлених КМУ і чинних на кінець
періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно п.3.7. договору орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі, підлягає індексації та
стягується до бюджету та
Балансоутримувачу у визначеному
пунктом 3.6 співвідношенні відповідно
до чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

За п.5.4. договору Орендар зобов'язався
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати орендну плату.

Пунктом 5.12. договору встановлено, що у
разі припинення або розірвання
договору орендар зобов'язаний
повернути Балансоутримувачу
орендоване майно в належному стані, не
гіршому, ніж на момент передачі його в
оренду, з урахуванням нормального
фізичного зносу.

Відповідно до п.10.6. чинність цього
договору припиняється, зокрема,
внаслідок дострокового розірвання за
взаємною згодою сторін або за рішенням
суду. Майно вважається поверненим
Балансоутримувачу з моменту
підписання акту приймання-передачі між
Орендарем та Балансоутримувачем, або
особою яку вкаже орендодавець.

Цей договір укладено строком на 2 роки
360 днів, що діє з 01.09.2011р. до 26.08.2014р.
включно (п.10.1. договору). Договір
підписано обома сторонами та скріплено
печатками підприємств.

До укладеного договору 01 вересня 2011р.
між сторонами був складений та
підписаний акт приймання-передачі,
відповідно до якого Орендодавець
передав, а Орендар прийняв державне
майно - нежитлове вбудоване приміщення
в будівлі складу площею 93,0кв.м., за
адресою: АДРЕСА_2, що знаходиться на
балансі ДВНЗ «Донецький коледж
будівництва та архітектури»
(Балансоутримувач). Акт підписано
Орендодавцем, Орендарем та
Балансоутримувачем.

31 липня 2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та Донецьким
коледжем будівництва та архітектури
був складений акт приймання-передачі,
відповідно до якого орендар повернув
Балансоутримувачу державне майно -
нежитлове приміщення загальною площею
93,0кв.м., що розміщене в будівлі складу
розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

23 грудня 2013р. відповідач звернувся до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області із заявою про розірвання
договору оренди №4913/2011 від 01.09.2011р.

Листом №20-06-05-11271 від 06.09.2013р. позивач
повідомив відповідача про наявність
заборгованості по орендній платі в
сумі 1112,72грн. та повідомив, що у разі
невиконання свого обов'язку позивач
вимушений буде звернутися до суду із
вимогою про розірвання договору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають
задоволенню частково з огляду на
наступне.

Приписами пункту 3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» №12 від 29.05.2013р. визначено,
що з урахуванням частини другої статті
124 Конституції України та Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2002
№15-рп/2002 у справі № 1-2/2002) приписи
статті 188 ГК України та статті 11 ГПК
України не позбавляють сторону
договору права на звернення до суду з
вимогою про зміну або розірвання
договору оренди без дотримання порядку
досудового врегулювання спору.

Відповідно до приписів передбачених
ст.121 Конституції України, на органи
прокуратури покладено представництво
інтересів держави в суді, у випадках
передбачених законом. Безпосередньо до
господарського суду право звернення
прокурора передбачено пунктом 3
частини 1 ст.2 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст.36-1 Закону
України „Про прокуратуру",
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
визначених законом.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Господарського процесуального
кодексу України від 08.04.99 №3-рп/99
державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, в
кожному конкретному випадку прокурор
чи його заступник самостійно визначає,
з посиланням на законодавство,
підстави подання позову, вказує в чому
саме відбулося чи може відбутися
порушення матеріальних інтересів
держави, обґрунтовує необхідність їх
захисту та зазначає орган
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Вказані обставини підтверджують
правомочність звернення прокурора
м.Донецька в інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк.

Особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд, відповідно
до приписів частини 1 ст. 12 ЦК України.

Цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства, згідно вимог
передбачених ст.13 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Способи судового захисту цивільних
прав та інтересів встановлені статтею
16 Цивільного кодексу України та
статтею 20 ГК України, цими нормами
встановлено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно вимог частини 2 статті 11 ЦК
України та ст.174 ГК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності, виконуються
на підставі договорів.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до вимог статті 610
Цивільного кодексу України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (стаття 612 Цивільного кодексу
України).

Згідно вимог статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно приписів ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
зі сторін має бути досягнута згода.

Частиною 3 статті 180 ГК України
передбачено, що при укладенні
господарського договору сторони
зобов'язані у будь-якому разі погодити
предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно вимог статті 284 ГК України
істотними умовами договору оренди є:
об'єкт оренди; строк, на який
укладається договір оренди; орендна
плата.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Відтак, на спірні правовідношення
поширюється також дії спеціального
закону, а саме Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
комунальним майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено
обов'язки орендаря, де зазначено, що
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зазначено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором. Зазначеній нормі повністю
відповідає пункт 3.6. договору, у
відповідності до якого відповідач
повинен був сплачувати орендну плату
щомісячно не пізніше 15 числа місяця,
наступного за звітним.

Отже, встановивши факт невиконання
відповідачем зобов'язання по
своєчасному і в повному обсязі по
внесенню орендної плати, господарський
суд дійшов ґрунтовного висновку про
стягнення заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач свої зобов'язання за
Договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №4913/2011
від 01.09.201р. належним чином не виконав,
орендну плату за липня 2013р. сплатив не в
повному обсязі, у зв'язку із чим за
відповідачем утворилася
заборгованість в сумі 1112,72грн., що
підтверджується матеріалами справи.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було, таким
чином вимоги позивача про стягнення
заборгованості по орендній платі в
сумі 1112,72грн. є доведеними,
обґрунтованими матеріалами справи, а
також такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до приписів ст.111-28 ГПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України при
здійсненні перегляду судових рішень
господарських судів у справах зі
спорів, що виникають з подібних
правовідносин припинення договору
оренди та стягнення орендної плати
(постанови Верховного Суду України від
20.11.2012р. у справі №12/75-2167-33/75-4/180 та від
04.12.2012р. у справі №36/12), суть яких
полягає у наявності в орендодавця
правових підстав вимагати від орендаря
виконання зобов'язання зі сплати
орендних платежів, нарахованих за
період після закінчення або
дострокового розірвання договору
оренди аж до моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцю.

Щодо стягнення пені в сумі 36,75грн. на
підставі умов п.3.7 договору суд
зазначає наступне:

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України порушення
зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Аналогічне положення міститься у ст.611
ЦК України, відповідно до якої у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, встановлені
договором або законом, у тому числі
-сплата неустойки, що узгоджується із
ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України.
Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст.216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст.218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені суд дійшов
висновку, що він є арифметично невірним
та таким, що підлягає задоволенню
частково в сумі 24,16грн., який здійснений
за заборгованість, яка виникла за
липень 2013р.

Пеня у розмірі 72,49грн., яка зазначена
прокурором у заяві про зменшення
позовних вимог від 08.04.2014р. та позивачем
у письмових поясненнях від 08.04.2014р.
судом не приймається до розгляду,
оскільки заяви про збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення
пені з 36,75грн. до 72,49грн. сторонами
заявлено не було.

Щодо позовних вимог про розірвання
договору оренди №4913/2011 від 01.09.2011р.
нерухомого майна, що належить до
державної власності та повернення
відповідачем нерухомого державного
майна суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.3. підпункту 4.4 п.4
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011року «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» визначено, що
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК України
можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи
державне майно - нежитлове приміщення
загальною площею 93,0кв.м., що розміщене в
будівлі складу розташовані за адресою:
АДРЕСА_2 було повернуто відповідачем
балансоутримувачу за актом
приймання-передачі від 31.07.2013р. Даний
факт підтверджується прокурором та
позивачем.

Відповідно до вимог передбачених
частино 2 ст.795 ЦК України повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Враховуючи вищевикладене, суд
встановив, що відповідач - фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 ще до
звернення прокурора до суду із позовом
(25.02.2014р.) повернула орендоване нею
держане майно за актом
приймання-передачі від 31.07.2013р. що тим
самим стало підставою для припинення
договору оренди.

Враховуючи викладене, у зв'язку із
відсутністю предмету спору про
розірвання договору оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності №4913/2011 від 01.09.2011р.;
повернення нерухомого державного
майна - нежитлове вбудоване приміщення
в будівлі складу площею 93,0кв.м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_2
Балансоутримувачу - ДВНЗ «Донецький
коледж будівництва та архітектури» за
актом приймання-передачі, загальною
вартістю згідно зі звітом про оцінку
від 31.03.2011р. за незалежною оцінкою
176165,25грн. до порушення провадження у
справі, суд дійшов висновку відмовити у
задоволені позовних вимог в цій
частині.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст.129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 4-3 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Під час розгляду зазначеної справи
відповідачем належним чином не
спростовано вимоги позовної заяви,
щодо наявності боргу за оренду майна.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до приписів ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Отже, суд дійшов ґрунтовного висновку
та вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

За приписами пункту 2.11 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України» якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Пунктом 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України»
визначено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Судові витрати покладаються на
позивачів та відповідача відповідно до
вимог передбачених ст.49 ГПК України та
приписів пунктів 2.11, 4.6. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
IV Господарського процесуального
кодексу України».

На підставі вимог передбачених ст.ст.121,
129 Конституції України, п.3.1.Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №12 від 29.05.2013р. «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»,
пунктів 2.11, 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу IV Господарського
процесуального кодексу України»,
пунктів 3.9.1., 3.10., 3.11, 4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", ст.ст. 2, 3, 10, 18, 19, 26, 27
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», ст.ст.9, 11-16, 202,
509, 530, 626, 629, 632, 759, 761, 762, 795 ЦК України,
ст.ст.20, 67, 173, 174, 180, 216-218, 230, 284, 285 ГК
України та керуючись ст.ст.1, 2, 4-2, 4-3, 4-6,
12, 15, 20, 22, 28, 29, 32-34, 36, 43, 49, 75, 77, 82-85, 111-28 ГПК
України, господарський суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги Прокурора м. Донецька в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, м.Донецьк до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Донецьк про
стягнення заборгованості по орендній
платі в сумі 3323,42грн. та пені в сумі
36,75грн.; розірвання договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності №4913/2011 від 01.09.2011р.;
повернення нерухомого державного
майна - нежитлове вбудоване приміщення
в будівлі складу площею 93,0кв.м., яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_2
Балансоутримувачу - ДВНЗ «Донецький
коледж будівництва та архітектури» за
актом приймання-передачі, загальною
вартістю згідно зі звітом про оцінку
від 31.03.2011р. за незалежною оцінкою
176165,25грн., задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
державного бюджету (р/р №0008, код
бюджетної класифікації 22080200, отримувач
Банк ГУДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016, Стягувач -
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області (83001, м.Донецьк, вул. Артема, 97,
ідентифікаційний код 13511245)
заборгованість по орендній платі в
сумі 1112,72грн. та пеню в сумі 24,16грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
державного бюджету судовий збір в сумі
1827,00грн.

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Донецькій області (83001, м.Донецьк, вул.
Артема, 97, ідентифікаційний код 13511245) на
користь державного бюджету судовий
збір в сумі 2436,00грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано і може
бути оскаржене через господарський суд
Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня
прийняття рішення. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 09.04.2014р.

Суддя
С.В. Тоцький