КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"14" квітня 2014 р. Справа №22/407

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука
Р.В.

суддів: Лобаня
О.І.

Майданевича А.Г.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Подільського районного у м.
Києві військового комісаріату

на рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року

у справі №22/407 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариство «Київенерго»

до Подільського районного у м. Києві
військового комісаріату

про стягнення 68 471,06 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року від 09.04.2013 року у
справі №22/407 позов задоволено частково.
Вирішено стягнути з Подільського
районного у місті Києві військового
комісаріату на користь ПАТ
«Київенерго» 9 448,99 грн. інфляційних
збитків, 1 581,49 грн. 3% річних. Провадження
в частині стягнення 57 440,58 грн.
основного боргу припинено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року у справі №22/407
повністю та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог ПАТ
«Київенерго» відмовити в повному
обсязі

Дослідивши матеріали справи та подану
апеляційну скаргу, колегія суддів
дійшла висновку про її повернення з
наступних підстав.

Приписами ст. 95 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що особа, яка подає
апеляційну скаргу, надсилає іншій
стороні у справі копію цієї скарги і
доданих до неї документів, які у
сторони відсутні.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, колегією суддів встановлено, що
скаржником не надано доказів
надсилання її копії іншій стороні
(позивачу).

Згідно з п. 2) ч. 1 ст. 97 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга не приймається до
розгляду і повертається апеляційним
господарським судом, якщо до скарги не
додано доказів надсилання її копії
іншій стороні (сторонам).

Відповідно до вимог ст. 94
Господарського процесуального кодексу
України до апеляційної скарги
додаються докази сплати судового
збору.

Згідно із пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 2 відсотки ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до господарського суду апеляційної
скарги на рішення суду встановлено
ставку судового збору 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, а у разі подання
позовної заяви майнового характеру - 50
відсотків ставки, обчисленої виходячи
з оспорюваної суми

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі з 01.01.2013 року становить 1 218,00
грн.

Як слідує з тексту апеляційної скарги
скаржник просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2014 року у справі №22/40, тобто
оскаржує в повному обсязі.

Отже, за подання апеляційної скарги на
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року у справі №22/407
скаржник повинен сплатити 913,50 грн.
виходячи з такого розрахунку: 68 471,06 грн.
(оспорювана сума) Ч 1%= 684,71<913,50 грн.

Однак, розглянувши матеріали
апеляційної скарги, судовою колегією
встановлено, що скаржником не надано
доказів сплати судового збору.

В той же час, скаржником в апеляційній
скарзі викладено клопотання про
розстрочку сплати судового збору.

В обґрунтування викладеного
клопотання скаржник посилається на
існування обставин, які унеможливлюють
сплату судового збору.

Крім того, скаржником надіслано
доповнення до апеляційної скарги, в
яких просить звільнити його від сплати
судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про судовий збір» встановлено, що
враховуючи майновий стан сторони, суд
може своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
певний строк, але не довше ніж до
ухвалення судового рішення у справі.
При цьому обґрунтування пов'язаних з
цим обставин, які унеможливлюють
сплату судового збору у встановлених
законом розмірах, покладається на
заінтересовану сторону. Отже, за
приписами зазначеної норми,
відстрочення чи розстрочення сплати
судового збору може мати місце за
наявності виключних обставин. Крім
того, даною статтею передбачено право
суду, а не обов'язок щодо відстрочки,
розстрочки або звільнення від сплати
судового збору.

Разом з тим, пунктом 3.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» №7 від
21.02.2013 року встановлено, що єдиною
підставою для вчинення господарським
судом дій, зазначених у ст. 8 Закону
України «Про судовий збір», є
врахування ним майнового стану сторін.

Також, пунктом 3.1. вказаної вище
постанови зазначено, що відповідно до
ст. 129 Конституції України як одну із
засад судочинства визначено рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, в тому числі й органів
державної влади, то навіть обставини,
пов'язані з фінансуванням установи чи
організації з державного бюджету
України та відсутністю у ньому коштів,
призначених для сплати судового збору,
не можуть вважатися підставою для
звільнення від такої сплати.

Отже, для розстрочки або звільнення від
сплати судового збору суду необхідні
докази, які б свідчили про
неплатоспроможність скаржника,
зокрема, фінансова звітність,
відомості про рух грошових коштів та
банківських рахунках, відомості про
наявність дебіторської або
кредиторської заборгованості та інше,
у зв'язку з чим посилання скаржника
лише на обставини, не можуть вважатися
підставою для звільнення від сплати
судового збору.

Однак, суду не надано жодних вагомих
доказів, які б свідчили про
неплатоспроможність скаржника.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав про розстрочку та звільнення
від сплати судового збору.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
апеляційним господарським судом, якщо
до скарги не додано документів, що
підтверджують сплату судового збору у
встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, а на ухвалу
місцевого господарського суду -
протягом п'яти днів з дня їх оголошення
місцевим господарським судом. У разі
якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд
постановляє рішення про повернення
апеляційної скарги у випадках, якщо
вона подана після закінчення строків,
установлених цією статтею, і суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, та
незалежно від поважності причини
пропуску цього строку - у разі, якщо
апеляційна скарга подана прокурором,
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування після спливу
одного року з дня оголошення
оскаржуваного судового рішення.

Як вбачається з останнього аркушу
рішення господарського суду міста
Києва від 07.03.2014 року у справі №22/407
повний текст було підписано 07.03.2014 року.

Отже, керуючись ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України,
останнім днем подання апеляційної
скарги є 17.03.2014 року (07.03.2014 + 10 днів).

Проте, звертаючись зі скаргою, а саме
01.04.2014 року, про що свідчить штемпель
поштового відділення на конверті,
відповідачем пропущено строк
передбачений ч. 1 ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, в апеляційній скарзі
відсутнє клопотання про відновлення
пропущеного строку подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду міста Києва від
07.03.2014 року у справі №22/407. В додатках до
скарги також не зазначено про додання
клопотання про відновлення строку.

При цьому, в тексті апеляційної скарги,
скаржник зазначає про те, що строк
подання апеляційної скарги ним не
пропущено, оскільки оскаржуване
рішення він отримав 20.03.2014 року.

Однак з таким твердженням колегія
суддів не погоджується, оскільки в
матеріалах справи міститься
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
145), з якого вбачається, що оскаржуване
рішення відповідачем було отримано
17.03.2014 року.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 року №7 «Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України» клопотання про відновлення
строку подання апеляційної скарги з
огляду на приписи ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України
повинно містити обґрунтування
поважності причин пропуску такого
строку (за необхідності - з посиланням
на відповідні докази, які подаються
апеляційному господарському суду на
загальних підставах).

Згідно з п. 4) ст. 97 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна скарга не приймається до
розгляду і повертається апеляційним
господарським судом, якщо скаргу
подано після закінчення строку,
встановленого для її подання, без
клопотання про поновлення цього строку
або таке клопотання відхилено.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про повернення
апеляційної скарги Подільського
районного у м. Києві військового
комісаріату.

Керуючись ст. ст. 86, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 97
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Подільського
районного у м. Києві військового
комісаріату на рішення господарського
суду міста Києва від 07.03.2014 року у
справі №22/407 з доданими до неї
документами повернути скаржнику.

2. Справу №22/407 повернути до
господарського суду міста Києва.

3. Копію ухвали надіслати учасникам
судового провадження.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
О.І. Лобань

А.Г. Майданевич