КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. Справа№ 13/104-12

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Управління
житлово-комунального господарства"

на рішення Господарського суду
Київської області від 27.01.2014р. (повний
текст підписано - 03.02.2014р.) у справі
№13/104-12 (суддя - Наріжний С.Ю.)

за позовом Київської міжрайонної
екологічної прокуратури Дніпровської
екологічної прокуратури Київської
області в інтересах держави в особі:
Державної екологічної інспекції
Київської області

до Комунального підприємства
"Управління житлово-комунального
господарства"

про стягнення 11 558 129,70 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду
Київської області передані позовні
вимоги Київської міжрайонної
екологічної прокуратури Дніпровської
екологічної прокуратури Київській
області в інтересах держави в особі:
Державної екологічної інспекції в
Київській області, м. Київ (далі -
позивач) до Комунального підприємства
„Управління житлово-комунального
господарства" (далі - відповідач) про
стягнення 11 558 129,70грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач, як водокористувач, в
порушення вимог ст. 19,21,23 Кодексу про
надра протягом періоду з 08.08.2011 року по
31.12.2011 року здійснив забір 769 842 куб.м.
підземних прісних вод, які є корисними
копалинами загальнодержавного
значення, без спеціального дозволу
(ліцензії) на користування надрами та
дозволу на спеціальне
водокористування. Внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів відповідач заподіяв державі
збитки в розмірі 11 558 129, 70 грн., які
відповідно до ст. 68 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» мають бути ним
відшкодовані.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 27.01.2014 року у
справі №13/104-12 позов задоволено
повністю.

Стягнуто з Комунального
підприємства „Управління
житлово-комунального господарства"
() на користь держави в
особі Державної екологічної інспекції
в Київській області () 9
503 699 (дев'ять мільйонів п'ятсот три
тисячі шістсот дев'яносто дев'ять) грн.
49 коп. збитків, які зарахувати на
розрахунковий рахунок спеціального
фонду місцевого бюджету м. Славутич в
ГУ ДКУ в Київській області, отримувач
Славутицька міська рада Київської
області, по коду бюджетної
класифікації 24062100 "Грошові стягнення
за шкоду заподіяну порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності".

Стягнуто з Комунального підприємства
„Управління житлово-комунального
господарства" () на
користь державного бюджету України 64
380 (шістдесят чотири тисячі триста
вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого
господарського суду обґрунтовано
доведеністю позивачем наявними в
матеріалах справи доказами факту
самовільного видобування,
використання та реалізації водних
ресурсів відповідачем.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Комунальне підприємство "Управління
житлово-комунального господарства"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 27.01.2014 року у справі №13/104-12
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду Київської
області прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги
Комунального підприємства "Управління
житлово-комунального господарства" на
рішення Господарського суду Київської
області від 27.01.2014 року, згідно ст. 98 ГПК
України, Київським апеляційним
господарським судом ухвалою від
28.02.2014р. порушено апеляційне
провадження.

Через відділ документального
забезпечення апеляційного
господарського суду від представника
відповідача (вх. №09-27/127) надійшла
телеграма про відкладення розгляду
справи.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014р.,
враховуючи перебування судді Чорної
Л.В. у відпустці, змінено склад колегії
суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В.,
судді Іоннікова І.А., Смірнова Л.Г.

В судове засідання 19.03.2014р.
представники позивача не з'явилися. Про
причини неявки суд не повідомлено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 року у
зв'язку з неявкою представника
позивача розгляд справи у
відповідності до положень ст. 77 ГПК
України було відкладено до 02.04.2014 року.

Через відділ документального
забезпечення 02.04.2014 року від апелянта
надійшло клопотання про зупинення
провадження по справі, мотивоване
необхідністю у касаційному перегляді
Вищим адміністративним судом України
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.08 2012 року та ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2013 року у
справі № 2а-5628/12/2670, з огляду на ту
обставину, що спірні питання у
зазначеній адміністративній справі
можуть вплинути на результати розгляду
господарського спору.

Поставивши на обговорення заявлене
представником відповідача клопотання
про зупинення провадження у справі та
заслухавши думку сторін з цього
приводу колегія суддів вважає за
необхідне відмовити у його задоволенні
з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 79 ГПК України
встановлено, що господарський суд
зупиняє провадження у справі, зокрема,
в разі неможливості розгляду даної
справи до вирішення пов'язаної з нею
іншої справи, що розглядається іншим
судом.

Згідно з п. 3.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.11 господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК). Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Зупинення провадження у справі - це
тимчасове або повне припинення всіх
процесуальних дій у справі, що
викликане настанням зазначених у
законі причин, що перешкоджають
подальшому руху процесу, і щодо яких
невідомо, коли вони можуть бути
усунені.

Метою зупинення провадження у справі
до розгляду пов'язаної з нею справи є
виявлення обставин, підстав, фактів,
тощо, що не можуть бути з'ясовані та
встановлені у даному процесі, проте,
які мають значення для конкретної
справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для
вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарський суд
у кожному випадку повинен з'ясовувати,
як пов'язана справа, яка розглядається
даним судом із справою, що
розглядається іншим судом, а також чим
обумовлюється неможливість розгляду
даної справи.

Як було встановлено місцевим
господарським судом, постановою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 01.08.2012 р. у пов'язаній справі №
2а-5628/12/2670, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17.04.2013 р., в
задоволені позову про визнання
протиправним направлення на
проведення позапланової перевірки,
визнання протиправними дій, визнання
протиправним та скасування припису
відмовлено.

Підставою для зупинення провадження у
даній справі апелянт вважає
необхідність у касаційному перегляді
Вищим адміністративним судом України
постанови Окружного адміністративного
суду м. Києва від 01.08 2012 року та ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2013 року у
справі № 2а-5628/12/2670.

У відповідності до ч 1. 3. ст.. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

З аналізу вказаних правових норм
вбачається, що постанова Окружного
адміністративного суду м. Києва від 01.08
2012 року та ухвала Київського
апеляційного господарського суду від
17.04.2013 року у справі № 2а-5628/12/2670 набрали
законної сили саме з 17.04.2013 року, а тому
перегляд цих рішень у касаційному
порядку не перешкоджає подальшому
розгляду даної справи.

Аналогічна позиція була висловлена
колегією суддів в постанові Вищого
господарського суду від 24 липня 2013
року справа № 06/190-64(03/59-64).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в даному випадку не
існує обставин, що перешкоджають або
унеможливлюють розгляд справи, і які б,
в свою чергу, зумовили зупинення
провадження у ній.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду Київської
області від 27.01.2014 р. у справі № 13/104-12
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити
повністю.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні апеляційної
інстанції заперечували проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просили суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення прокурора та представників
сторін, перевіривши правильність
застосування господарським судом при
прийнятті оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи у
лютому 2012 року Київською міжрайонною
екологічною прокуратурою із
залученням фахівців Державної
екологічної інспекції в Київській
області проведено перевірку
дотримання відповідачем вимог
природоохоронного законодавства.

За результатами перевірки було
складено акт від 28-29 лютого 2012 року,
відповідно до якого встановлено, що
суб'єкт господарювання - КП
„Управління житлово-комунального
господарства", здійснюючи свою
діяльність за адресою: Київська обл., м.
Славутич, вул. Військових
будівельників, 8, в порушення вимог
статтей 38, 44, 48-50,70 Водного кодексу
України та статей 16, 19, 21, 23 кодексу
України Про Надра, користувався
підземними водами без спеціального
дозволу на користування надрами.

05.03.2012 р., з метою усунення порушень
природоохоронного законодавства,
виявлених під час перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
проведеної з 28.02.2012 р. по 29.02.2012 р.,
Державною екологічною інспекцією в
Київській області винесено припис,
відповідно до якого Комунальному
підприємству "Управління
житлово-комунального господарства"
приписано: протягом 10 днів після
отримання припису розробити план
організаційно-технічних заходів з
усунення виявлених недоліків, копії
яких надати до Державної екологічної
інспекції в Київській області;
постійно дотримуватись вимог
природоохоронного законодавства;
постійно здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу; до 05.04.2012 р. отримати
спеціальний дозвіл на користування
надрами; до 05.04.2012 р. в територіальних
органах Мінприроди погодити графіки
контролю якості зворотних вод від КОС
та поверхневих стічних вод; постійно
здійснювати скид зворотних вод у
водний об'єкт у відповідності до
порядку розробки та затвердження
гранично допустимих скидів ТДС
забруднюючих речовин; постійно
дотримуватись нормативів гранично
допустимого скидання забруднюючих
речовин у водний об'єкт; керівнику
"УЖКГ", відповідно до вказаних термінів,
направити звіт про виконання припису
до Державної екологічної інспекції в
Київській області.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.08.2012 р. у пов'язаній справі № 2а-5628/12/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013 р., в задоволені позову про
визнання протиправним направлення на
проведення позапланової перевірки,
визнання протиправними дій, визнання
протиправним та скасування припису
відмовлено.

Вказаними рішеннями встановлено, що
перевірка дотримання
природоохоронного законодавства КП
„Управління житлово-комунального
господарства" була проведена Державною
екологічною інспекцією в Київській
області у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні в судових
засіданнях з урахуванням всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи
їх взаємний зв'язок, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення суду
першої інстанції прийнято з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно преамбули Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» охорона навколишнього
природного середовища, раціональне
використання природних ресурсів,
забезпечення екологічної безпеки
життєдіяльності людини - невід'ємна
умова сталого економічного та
соціального розвитку України.

З цією метою Україна здійснює на своїй
території екологічну політику,
спрямовану на збереження безпечного
для існування живої і неживої природи
навколишнього середовища, захисту
життя і здоров'я населення від
негативного впливу, зумовленого
забрудненням навколишнього природного
середовища, досягнення гармонійної
взаємодії суспільства і природи,
охорону, раціональне використання і
відтворення природних ресурсів.

Відносини у галузі охорони
навколишнього природного середовища в
Україні регулюються цим Законом, а
також земельним, водним, лісовим
законодавством, законодавством про
надра, про охорону атмосферного
повітря, про охорону і використання
рослинного і тваринного світу та іншим
спеціальним законодавством. (ст. 2
Закону)

Відповідно до статті 38 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів в Україні здійснюється в
порядку загального і спеціального
використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання
природних ресурсів громадянам,
підприємствам, установам і
організаціям надаються у володіння,
користування або оренду природні
ресурси на підставі спеціальних
дозволів, зареєстрованих у
встановленому порядку, за плату для
здійснення виробничої та іншої
діяльності, а у випадках, передбачених
законодавством України, - на пільгових
умовах.

Статтею 1 Водного кодексу України
визначено, що забір води - це вилучення
води з водного об'єкта для використання
за допомогою технічних пристроїв або
без них. В той же час, забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів є
спеціальним водокористуванням згідно
з ч. 1 ст. 48 Водного кодексу України.

В силу п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу
України водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 13.03.2002р. № 321.

Частиною 2, 3 ст. 2 Водного кодексу
України передбачено, що водні
відносини в Україні регулюються цим
Кодексом, Законом України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
та іншими актами законодавства.
Земельні, гірничі, лісові відносини, а
також відносини щодо використання та
охорони рослинного і тваринного світу
та об'єктів природно-заповідного фонду,
атмосферного повітря, виключної
(морської) економічної зони та
континентального шельфу України, що
виникають під час користування водними
об'єктами, регулюються відповідним
законодавством України.

Таким чином, норма ст. 2 ВК України
містить посилання на гірничі
відносини, які виникають під час
користування водними об'єктами та
регулюються відповідним
законодавством України. Відтак, водні
відносини в Україні регулюються не
лише Водним кодексом України, а і іншим
законодавством, зокрема Кодексом
України про надра.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про
надра, надра - це частина земної кори, що
розташована під поверхнею суші та дном
водоймищ і простягається до глибин,
доступних для геологічного вивчення та
освоєння.

Згідно зі ст. 6 Кодексу України про
надра, корисні копалини за своїм
значенням поділяються на корисні
копалини загальнодержавного та
місцевого значення. Віднесення
корисних копалин до корисних копалин
загальнодержавного і місцевого
значення здійснюється Кабінетом
Міністрів України за поданням
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального вивчення та
забезпечення раціонального
використання надр.

Відповідно до Переліку корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 827 від 12.12.1994р., підземні прісні води
відносяться до корисних копалин
загальнодержавного значення.
Визначення корисних копалин як копалин
загальнодержавного чи місцевого
значення поширює на них відповідний
режим правового регулювання.

Надра надаються у користування зокрема
для видобування корисних копалин (ст. 14
Кодексу України про надра).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу України
про надра, надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр.

За приписами ст. 21 Кодексу України про
надра (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
надра у користування для видобування
прісних підземних вод надаються без
надання гірничого відводу на підставі
спеціальних дозволів, що видаються
після попереднього погодження з
органами Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України, Державного комітету України
по нагляду за охороною праці та
Міністерства охорони здоров'я України
на місцях.

Статтею 23 Кодексу України про надра
закріплено право землевласників і
землекористувачів в межах наданих їм
земельних ділянок без спеціальних
дозволів та гірничого відводу
видобувати для своїх господарських і
побутових потреб підземні води для
власних господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу.

Отже, реалізація землекористувачами
або землевласниками права видобувати
підземні води без спеціального
дозволу, передбаченого статтею 23
Кодексу України про надра, можлива за
наявності певних умов: по-перше, при
наявності права на земельну ділянку,
по-друге, при видобуванні води з метою
її використання для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
по-третє, що обсяг видобування
підземних вод з водозаборів не
перевищує 300 кубічних метрів на добу.

У свою чергу спеціальний дозвіл на
користування надрами дає право на
видобування підземних вод, а дозвіл на
спеціальне водокористування - право на
їх використання.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом у період з 08.08.2011р.
по 31.12.2012р. відповідачем в порушення
вимог чинного законодавства здійснило
самовільне користування надрами
(водоносних горизонтів питної води) за
відсутності відповідного спеціального
дозволу в об'ємі 769 842 тис. куб.м., що
підтверджується довідкою відповідача
№ 01.07.-15/2329 від 20.12.2013 року.

Крім того, факт відсутності дозволу на
спеціальне водокористування було
встановлено в адміністративному
порядку, у якій досліджувались питання
правомірності дій позивача під час
здійснення вказаної перевірки
відповідача на дотримання вимог
природоохоронного законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.08.2012 р. у пов'язаній справі № 2а-5628/12/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17.04.2013 р., в задоволені позову про
визнання протиправним направлення на
проведення позапланової перевірки,
визнання протиправними дій, визнання
протиправним та скасування припису
відмовлено.

Відтак, адміністративний суд дійшов
висновку про законність складання акту
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Державною екологічною інспекцією в
Київській області з урахуванням
матеріалів справи та обставин
встановлених в акті перевірки, зокрема,
в порушення вимог ч. 1, 3 ст. 19 , ст. 21
Кодексу України про надра, які
передбачаються право використання
надр для видобування первісних
підземних вод тільки після отримання
спеціального дозволу на користування
ділянкою надр, використання надр для
видобування прісних підземних вод,
підприємством на момент перевірки та
на момент винесення припису
здійснювалося без спеціального
дозволу/дозволу на користування
надрами.

За приписами статей 68, 69 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Відповідальність за порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
несуть особи, винні, зокрема, у
самовільному спеціальному
використанні природних ресурсів.
Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Шкода,
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином відповідно до статей 68, 69
Закону України від 25 червня 1991 року N
1264-XII "Про охорону навколишнього
природного середовища" відшкодування
такої шкоди є видом цивільно-правової
відповідальності, яка застосовується
за нормами ЦК і природоохоронного
законодавства, що у свою чергу
спростовує доводи апелянта викладені в
апеляційній скарзі щодо необхідності
використання виключно положень ГК
України при вирішенні спору.

Відповідно до статті 65 Кодексу України
про надра порушення законодавства про
надра тягне за собою дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову і
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення
законодавства про надра несуть особи,
винні, зокрема, у самовільному
користуванні надрами.

Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень законодавства про надра, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України (стаття 67
Кодексу України про надра).

Економічні заходи забезпечення
охорони навколишнього природного
середовища, згідно статті 41 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища", передбачають
відшкодування в установленому порядку
збитків, завданих порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної
порушенням природоохоронного
законодавства, за своєю правовою
природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальне положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної шкоди втілено
у статті 1166 ЦК України, відповідно до
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності
є протиправне шкідливе винне діяння
особи, яка завдала шкоду. Для
відшкодування завданої шкоди
необхідно довести такі факти як
неправомірність поведінки особи; вина
завдавача шкоди; наявність шкоди;
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на
позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди,
протиправність (незаконність)
поведінки заподіювача шкоди та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою. В свою чергу,
відповідач повинен довести, що в його
діях (діях його працівників) відсутня
вина у заподіянні шкоди.

У п 1.3. роз'яснень Вищого арбітражного
суду України від 27.06.2001 р. N 02-5/744 «Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища»
зазначено, що вирішуючи спір про
відшкодування шкоди, заподіяної
навколишньому природному середовищу,
господарському суду слід виходити з
презумпції вини правопорушника (статті
440 та 442 Цивільного кодексу).

Отже позивач не повинен доводити
наявність вини відповідача у
заподіянні шкоди навколишньому
природному середовищу, навпаки,
відповідач повинен довести, що у діях
його працівників відсутня вина у
заподіянні шкоди.

З огляду на вище встановлені обставини
справи наявність протиправної
поведінки в діях відповідача, яка
полягає у порушенні правової норми (п. 9
ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України) та в
утриманні відповідача від належного
виконання приписів природоохоронного
законодавства, а саме використання
підземних вод за відсутності дозволу
на спеціальне водокористування
колегія суддів вважає достовірно
встановленою місцевим господарським
судом.

Наступними елементами складу
цивільного правопорушення є шкода та
наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою заподіювача
та шкодою.

Під шкодою розуміють зменшення або
втрату певного особистого чи майнового
блага.

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою і шкодою полягає в тому, що:
1) протиправна поведінка завжди передує
в часі шкідливому результату, що
настав; 2) шкідливий результат є
наслідком саме цієї протиправної
поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки
тоді є причиною шкоди, коли вона прямо
(безпосередньо) пов'язана зі збитками.
Непрямий (опосередкований) зв'язок між
протиправною поведінкою і збитками
означає лише, що поведінка оцінюється
за межами конкретного випадку, і,
відповідно, за межами юридично
значимого зв'язку.

З огляду на викладене,
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправною дією та шкідливим
результатом (збитками), виражений у
несанкціонованому використанні
підземних вод, що спричинило
неодержання державою сум збору за
спеціальне водокористування та могло
спричинити негативні наслідки для
навколишнього природного середовища.

Викладені вище обставини свідчать про
наявність усіх елементів
правопорушення, що має наслідком
відповідальність у вигляді стягнення
збитків.

Слід зазначити, що використання
природних ресурсів без відповідного
дозволу є самовільним. За змістом
статей 68, 69 Закону заподіяні державі
внаслідок такого використання збитки
підлягають відшкодуванню незалежно
від сплати збору за спеціальне
використання природних ресурсів.
Розмір цих збитків обчислюється на
підставі затверджених у встановленому
порядку такс і методик. (п. 4.5.2.
Розяснень)

Таким чином шкода, заподіяна внаслідок
порушення природоохоронного
законодавства, повинна
відшкодовуватись у розмірах, які
визначаються на підставі затверджених
у встановленому порядку такс і методик
обрахування розмірів шкоди, що діють на
час здійснення порушення або, у разі
неможливості встановлення часу
здійснення порушення, - на час його
виявлення.

Відсутність таких такс або методик не
може бути підставою для відмови у
відшкодуванні шкоди.

Наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 20.07.2009р. № 389 затверджено
Методику розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів (далі - Методика).

У відповідності до пункту 1.2. Методики
(у редакції наказу Міністерства
екології та природних ресурсів України
від 30.06.2011р. № 220) ця Методика встановлює
порядок визначення розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі, зокрема, самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)).

Розрахунок розміру відшкодування
збитків, обумовлених самовільним
використанням водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)) здійснюється за
формулою встановленою в пункті 9.1.
Методики.

В свою чергу фактичний об'єм води, що
використана самовільно без дозвільних
документів (дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)), визначається на основі
даних: первинної документації,
статистичної звітності, ліміту забору
та використання води, індивідуальних
норм водоспоживання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівництва, завіреної
печаткою (пункт 9.2. Методики)

Колегія суддів вважає, що місцевим
господарським судом на підставі
наявних в матеріалах справи доказів
було вірно встановлено факт здійснення
відповідачем в порушення вимог
природоохоронного законодавства у
період з 08.08.2011р. по 31.12.2011 р.
самовільного використання водних
ресурсів (підземних вод) за відсутності
спеціального дозволу на користування
надрами (підземними водами), внаслідок
чого державі було заподіяно шкоду в
розмірі 9 503 699,49 грн.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з обґрунтованим
висновком суду першої інстанції
стосовно наявності правових підстав
для задоволення позовних вимог у
заявленому обсязі обсязі.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні
суду повністю відображені обставини,
що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні, отже рішення відповідає
вимогам чинного законодавства України,
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, підстав для його
скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до вимог
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судовий збір за
розгляд апеляційної скарги
покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Управління
житлово-комунального господарства»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду Київської області
від 27.01.2014 року по справі № 13/104/12
залишити без змін.

Матеріали справи № 13/104/12 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.Г. Смірнова