ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.14р. Справа № 904/974/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Грінко-Дніпро", м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за
договором на автосервісне
обслуговування автомобілів в сумі 59124
грн. 12 коп.

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1;

ОСОБА_2, дов. №114 від
11.02.2014 року;

від відповідача: Баштаненко Т.С., дов.
№б/н від 08.01.2014 року;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-Позивач) звернулась до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Грінко-Дніпро" (далі-Відповідач) про
стягнення заборгованості за договором
на автосервісне обслуговування
автомобілів в сумі 45 414 грн. 05 коп. -
основного боргу, 11 421 грн. 95 коп. - пені, 2
288 грн. 12 коп. - % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням Відповідачем
умов Договору №б/н на автосервісне
обслуговування автомобілів від 09.06.2010
року. (а.с. 22-23).

01.04.2014 року Позивач направив на адресу
господарського суду заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до якої просить суд стягнути з
Відповідача на свою користь 45 414 грн. 05
коп. - основного боргу, 10 825 грн. 54 коп. -
пені, 2 270 грн. 91 коп. - 3% річних.

03.04.2014 року Відповідач направив на
адресу господарського суду відзив на
позовну заяву, в якому просив суд в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на пропуск Позивачем
строку позовної давності, а також на те,
що згідно доданих в обґрунтування
позовних вимог документів не
вбачається надання послуг на виконання
Договору №б/н на автосервісне
обслуговування автомобілів від 09.06.2010
року.

У зв'язку з перебуванням судді Красоти
О.І з 26.03.2014 року на лікарняному, з метою
дотримання процесуальних строків,
керуючись рішенням зборів суддів
господарського суду Дніпропетровської
області від 20.12.13р. (протокол від 20.12.13р.)
та наказом голови господарського суду
Дніпропетровської області №23-О від
24.12.13р., відповідно до розпорядженням
голови господарського суду
Дніпропетровської області №328 від
03.04.2014 року, справу №904/974/14 передано на
розгляд судді Ярошенко В.І.

У зв'язку з виходом судді Красоти О.І. з
лікарняного, на підставі доповідної
записки судді Ярошенко В.І. від 07.04.2014
року, справу №904/974/14 передано на
розгляд судді Красоті О.І.

Ухвалою господарського суду від 07.04.2014
року справу №904/974/14 прийнято до свого
провадження суддею Красота О.І.

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання з'явився.
З урахуванням відзиву на позов,
направленого на адресу господарського
суду 03.04.2014 року, просив суд в
задоволенні позову відмовити

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, оцінивши
надані докази в їх сукупності,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу
Тверського відділу РАЦС Управління
РАЦС Москви НОМЕР_1 від 31.10.2012 року,
громадянка України ОСОБА_1 змінила
прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, про що
складений запис акту про укладення
шлюбу №1854. (а.с.19).

09.06.2010 року між ПП ОСОБА_1 (СТО "БиО+")
(далі-Виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Грінко-Дніпро" (далі-Клієнт) був
укладений Договір №б/н на автосервісне
обслуговування автомобілів
(далі-Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору,
Виконавець взяв на автосервісне
обслуговування автотранспорт Клієнта
та зобов'язався здійснювати
обслуговування якісно та за цінами,
діючими в автосервісній майстерні на
момент здійснення ремонтних робіт.

Згідно з пунктом 1.1.1. Договору, ціни, що
діють в автосервісній майстерні на
обслуговування автотранспорту на час
укладення Договору, наведені в додатку
до Договору, який є невід'ємною
частиною Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що
Клієнт зобов'язався оплачувати
Виконавцю виконані послуги протягом
п'яти банківських днів наступного
місяця після виконання автосервісного
обслуговування автотранспорту за
цінами, діючими в автосервісній
майстерні при СТО "БиО+" в поточний час,
згідно виставленому рахунку виконаних
робіт.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили,
що оплата Клієнтом Виконавцю наданих
послуг, згідно Договору, здійснюється
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок Виконавця,
вказаний в Договорі.

Як вказує Позивач в своїй позовній
заяві, на виконання умов Договору за
період з 20.06.2010 року по 18.05.2012 року
Позивачем Відповідачу були надані
послуги на загальну суму 94 374 грн. 09 коп.,
які Відповідачем були оплачені
частково на суму 48 960 грн. 04 коп., що
підтверджується банківськими
виписками по рахунку Позивача (а.с.122-134),
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість перед Позивачем в сумі
45 414 грн. 05 коп., доказів сплати якої
сторонами суду не надано.

З позовної заяви вбачається, що вказана
заборгованість підтверджується
наявними в матеріалах справи
рахунками-фактурами та Актами
здачі-прийняття робіт (а.с. 37-121), а також
Актами звірки розрахунків з дебіторами
та кредиторами за період з 20.06.2010 року
по 30.12.2010 року та з 01.01.2011 року по 30.12.2011
року (а.с. 31, 32).

У зв'язку з неналежним виконанням
Відповідачем своїх зобов'язань за
Договором Позивач на адресу
Відповідача направив Претензію, яку
він отримав 31.07.2012 року, в якій просив
останнього здійснити оплату
заборгованості. (а.с.33-36).

Відповідач відповіді на претензію не
надав, заборгованість в сумі 45 414 грн. 05
коп. станом на момент розгляду спору не
сплатив, у зв'язку з чим Позивач був
вимушений звернутися до
господарського суду з метою захисту
своїх порушених прав.

Розглядаючи вказані позовні вимоги
необхідно вказати на наступне.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Стаття 193 ГК України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що
у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу
України, встановлено що, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України
встановлює, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним
чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
з огляду на наступне.

Як вбачається з Актів виконаних робіт
та рахунків-фактур, які містяться в
матеріалах справи вбачається, послуги
були надані:

- частково згідно договору №1 від 09.06.2010
року;

- частково згідно договору №б/н від
14.06.2010 року;

- частково згідно договору №ДГ-0000001 від
09.06.2010 року;

- частково взагалі на підставі рахунків
а не договору,

тоді як свої позовні вимоги Позивач
обґрунтовує саме договором №б/н від
09.06.2010 року, доказів надання послуг на
виконання якого Позивачем суду не
надано.

Крім того, претензія на яку також
посилається Позивач, яка отримана
Відповідачем 31.07.2012 року також
направлялась на виконання договору №1
від 09.06.2010 року.

Акти звірки розрахунків з дебіторами
та кредиторами за період з 20.06.2010 року
по 30.12.2010 року та з 01.01.2011 року по 30.12.2011
року (а.с. 31, 32) не містять будь-яких
посилань на існування того чи іншого
Договору укладеного між сторонами.

З виписки по рахунку Позивача (а.с. 124-134)
вбачається проведення Відповідачем
оплати по рахункам, які виписано (як
було встановлено) на підставі вказаних
вище різних Договорів.

Пояснити вказані обставини наявності
чи відсутності вказаних вище договорів
у судовому засіданні представники
Позивача не змогли.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням вищевикладеного, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу належним чином не
обґрунтовані в порядку статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, не підтверджені матеріалами
справи та не підлягають задоволенню.

Оскільки господарський суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення суми основного боргу, то
відповідно вимоги щодо стягнення
нарахованих Позивачем сум пені та 3%
річних також задоволенню не
підлягають.

Крім того, Відповідач просить суд
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог Позивача в частині
стягнення сум основного боргу та пені
вказуючи на те, що позовна заява була
подана 17.02.2014 року, тоді як, основний
борг розраховано за період з 20.06.2010 року
по 18.05.2012 року та пеню розраховано за
період з 08.06.2012 року по 10.02.2014 року, отже
з дати виникнення зобов'язання до дати
звернення Позивача з позовом до
Господарського суду Дніпропетровської
області сплив строк позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, в межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права та інтересу.

Згідно із ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частинами 1, 2 статті 258 Цивільного
кодексу України передбачено, що для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

З огляду на вказані норми Цивільного
кодексу України, відсутність підстав
для задоволення позовних вимог
Позивача, обставини щодо пропуску
строку позовної давності до позовних
вимог Позивача в частині стягнення сум
основного боргу та пені, не
досліджуються судом, з огляду на
необґрунтованість позовних вимог з
встановлених вище підстав.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
по справі при відмові в задоволенні
позову покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Суддя
О.І. Красота

Рішення підписано

24.04.2014р.