м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6458/14 23.04.14

За позовом Приватного підприємства
«МОНОЛІТ ФУДЗ»

до Державного агентства
резерву України

про стягнення 322 854,49 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача: Тимчишен Ю.І. -
представник за довіреністю від 10.04.14

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 23.04.2014 в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Приватного
підприємства «МОНОЛІТ ФУДЗ» про
стягнення з Державного агентства
резерву України розмірі 322 854,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначає, що 17.12.2013 приватне
підприємство «МОНОЛІТ ФУДЗ» подало
заявку на участь в аукціоні з
реалізації матеріальних цінностей
державного резерву, у тому числі
мобілізаційного (лот №72 - реалізація
м'яса яловичини 1 категорії
замороженого у півтушках у кількості
199,900 тонн з початковою ціною лота 3 228
544,90 грн.), відповідно до оголошення,
розмішеного в газеті «Урядовий кур'єр»
від 28 листопада 2013 р. № 220 та на
офіційному веб-сайті Державного
агентства резерву України.

Згідно з п. 15 Порядку реалізації
матеріальних цінностей державного
резерву, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 р. № 1078, позивач сплатив
гарантійний внесок у розмірі 10
відсотків початкової ціни лота - у сумі
322 854,49 грн.

В подальшому 26.12.2013 року між ПП «МОНОЛІТ
ФУДЗ» та Державним агентством резерв)
України було укладено договір №
юр-2в/55п-2013 купівлі-продажу (відпуску)
матеріальних цінностей державного
резерву.

За доводами позивача, останнім було
належним чином виконано зобов'язання
за договором купівлі-продажу, зокрема,
оплачено 100% вартість матеріальних
цінностей, відповідно до п. 2.1. договору,
в той час, як відповідачем не виконано
обов'язок, передбачений до п. 2.3.
договору, а саме: не повернуті грошові
кошти, внесені покупцем на рахунок
продавця в якості гарантійного внесу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 10.04.2014 за вказаною позовною заявою
порушено провадження у справі № 910/6458/14
та призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 23.04.2014.

У судове засідання, призначене на
23.04.2014, з'явився представник позивача,
вимоги ухвали суду виконав, надав
документи для долучення до матеріалів
справи, позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити у повному
обсязі.

У судове засідання 23.04.14 представник
відповідача не з'явився, про дату, час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
538, з якого вбачається, що
відповідач отримав ухвалу суду 14.04.2014.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи 17 грудня
2013 року позивач подав заявку на участь
в аукціоні з реалізації матеріальних
цінностей державного резерву, у тому
числі мобілізаційного (лот №72 -
реалізація м'яса яловичини 1 категорії
замороженого у півтушках у кількості
199,900 тонн з початковою ціною лота 3 228
544,90 грн.), відповідно до оголошення,
розмішеного в газеті «Урядовий кур'єр»
від 28 листопада 2013 р. № 220 та на
офіційному веб-сайті Державного
агентства резерву України, та оплатив
гарантійний внесок у розмірі 10
відсотків початкової ціни лота - у сумі
322 854,49 грн., що підтверджується
банківською випискою від 18 грудня 2013
року (належним чином завірена копія
міститься в матеріалах справи).

Листом від 25 грудня 2013 за вих. № 6005/0/4-13
Державне агентство резерву України
повідомила позивача про визнання
переможцем останнього та про прибуття
представника ПП «МОНОЛІТ ФУДЗ» до
Держрезерву для підписання договору
купівлі-продажу (відпуску)
матеріальних цінностей державного
резерву.

Матеріалами справи підтверджується, що
26.12.2013 року між ПП «МОНОЛІТ ФУДЗ»
(надалі - позивач, покупець) та
Державним агентством резерв України
(надалі - відповідач, продавець) було
укладено договір № юр-2в/55п-2013
купівлі-продажу (відпуску)
матеріальних цінностей державного
резерву (надалі - договір
купівлі-продажу).

Відповідно до умов договору
купівлі-продажу продавець
зобов'язується продати, а покупець
купити м'ясо яловичини 1 категорії
заморожене у півтушках кількістю 199,900
тонн за ціною 3 235 838,20 грн (п. 1.1.,1.2.,2.1.
договору купівлі-продажу).

У до п. 2.3. договору купівлі-продажу
сторони передбачили, що грошові кошти,
внесені покупцем на рахунок продавця в
якості гарантійного внесу
повертаються покупцю після повної
оплати вартості матеріальних
цінностей, вказаних у п. 2.1 договору.

За доводами позивача, ПП «МОНОЛІТ ФУДЗ»
виконала своє зобов'язання по договору
купівлі-продажу, оплативши 100 %
загальної вартості зазначених
матеріальних цінностей у розмірі 3 235
838,20 грн 08 січня 2014 року, що
підтверджується банківської випискою
від 01.08.2014 (належним чином завірена
копія міститься в матеріалах справи).

В той час, як відповідач в порушення
умов п. 2.3 договору купівлі-продажу не
повернув позивачу гарантійний внесок у
розмірі 322 854,49 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

У до п. 2.3. договору купівлі-продажу
сторони передбачили, що грошові кошти,
внесені покупцем на рахунок продавця в
якості гарантійного внесу
повертаються покупцю після повної
оплати вартості матеріальних
цінностей, вказаних у п. 2.1 договору.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується
факт виконання позивачем зобов'язань
за договором купівлі-продажу,
відповідно до п. 2.1. договору, а саме:
оплата загальної вартості
матеріальних цінностей у розмірі 3 235
838,20 грн., що підтверджується
банківської випискою від 01.08.2014.

Проте, матеріали справи свідчать про
порушення відповідачем зобов'язання
щодо своєчасного повернення позивачу
гарантійного внеску, у строки,
передбаченому у п. 2.3. договору
купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 16 Порядку
реалізації матеріальних цінностей
державного резерву, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 серпня 2004 р. № 1078, гарантійний
внесок повертається протягом трьох
робочих днів після виникнення підстави
для його повернення. Підставами для
повернення гарантійного внеску,
зокрема, є: виконання переможцем
аукціону умов договору купівлі-продажу
матеріальних цінностей.

Як вбачається з пункту 2.3. договору
купівлі-продажу, підставою для
повернення гарантійного внеску є повна
плата покупцем загальної вартості
матеріальних цінностей.

У матеріалах справи наявна завірена
копія акта звірки взаємних розрахунків
від 05.03.2014, що підписаний сторонами та
скріплений їх печатками, згідно якого
відповідач фактично підтверджує
наявність заборгованості Державного
агентства резерву України перед ПП
«МОНОЛІТ ФУДЗ» у розмірі 322 854,49 грн
(оригінал акта судом було оглянуто у
судовому засіданні).

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Приватного
підприємства «МОНОЛІТ ФУДЗ»
обґрунтовані, документально
підтверджені та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 75 82 - 85 ГПК України,
Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства
«МОНОЛІТ ФУДЗ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства
резерву України (01601, м. Київ, вул.
Пушкінська, буд. 28, ідентифікаційний
код 37472392) на користь Приватного
підприємства «МОНОЛІТ ФУДЗ» (03226, м.
Київ, вул. Червонопрапорна, буд. 169,
ідентифікаційний код 36949859) грошові
кошти у розмірі 322 854 (триста двадцять
дві тисячі вісімсот п'ятдесят чотири)
грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 6 457
(шість тисяч чотириста п'ятдесят сім).
грн 10 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.04.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.