м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2886/14 08.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аквафор-Центр"
до Публічного
акціонерного товариства "Світ
Суддя Бондаренко Г. П.
Представники сторін:
Від позивача Грищук Ю. Г. (дов. № 7
від 14.01.2014 року)
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 08.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Аквафор-Центр" (далі
по тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Світ
Електроніки" (далі за текстом -
відповідач) про стягнення 76813,05 грн.
заборгованість за договором поставки
№ 28/13 від 14.02.2013 року, а також позивач
просить розподілити витрати по оплаті
судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.02.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/2886/14, розгляд
справи призначено на 08.04.2014 року.

07.04.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано заяву
про зменшення позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить
стягнути з відповідача 33246,52 грн.
основної заборгованості.

07.04.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано
документи на виконання ухвали про
порушення провадження у справі.

В судове засідання 08.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Заява про зменшення позовних вимог,
подана позивачем 07.04.2014 року, прийнята
судом в порядку ст. 22 ГПК України,
позовні вимоги в подальшому
розглядаються судом з врахуванням
поданої заяви про зменшення позовних
вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні надав суду усні пояснення по
суті позовних вимог, в яких просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі та надані оригінали документів
по справі, для огляду в судовому
засіданні.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконання з боку відповідача його
зобов'язань за договором поставки №
28/13 від 14.02.2013 року, в частині оплати
поставленого товару.

Відповідач відзиву на позовну заяви не
надав, викладеного позивачем не
спростував.

Відповідно до поданої позивачем
довідки ЄДРПОУ, адреса відповідача є
тією ж, яка вказана у позовній заяві, а
саме: 04212, м. Київ, вул. Тимошенка , 9.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2013 року між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, укладено договір поставки №
28/13 (далі за текстом - договір),
відповідно до п. 1.1. якого постачальник
зобов'язався поставляти покупцеві
товар у встановлені строки, а покупець
зобов'язався приймати такий товар і
сплачувати за нього на умовах даного
договору.

Предметом поставки за договором є
визначений товар з найменуванням,
зазначеним у специфікаціях та/або
інших документах згідно умов договору,
підписаних постачальником та покупцем
(п. 1.2. договору).

Відповідно до положень п. 4.9 договору
товар вважається зданим
постачальником і прийнятим покупцем з
моменту підписання уповноваженими
представниками сторін накладних.

Пунктом 4.10 договору сторони погодили,
що у випадку, якщо частина товару
залишається нереалізованою через
торгівельну мережу покупця покупець
має право повернути її в період дії
договору. Постачальник зобов'язаний
протягом 30 календарних днів з моменту
пред'явлення письмової вимоги
покупцем, забрати цей товар та/або
замінити його на інший.

Відповідно до п. 8.1. договору оплата
здійснюється у розмірі повної вартості
реалізованого товару шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок постачальника, що вказаний у
реквізитах постачальника зазначених у
розділі 16 цього договору або в
готівковій формі в касу постачальника.
Згідно п. 8.2. договору оплата за
поставлений постачальником товар
здійснюється покупцем один раз в 14
календарних днів після його реалізації
споживачам. Оплата здійснюється
покупцем на підставі договору (п. 8.3.
договору).

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 162 413, 05 грн., що підтверджується
видатковими накладними належним чином
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідач за поставлений товар
сплатив позивачу в період з 02.04.2013 року
по 11.12.2013 року 85 600, 00 грн., що доведено
матеріалами справи. Крім того,
відповідач сплатив позивачу 10 000, 00 грн.
за поставлений по договору товар після
порушення провадження по справі 04.03.2014
року. І частково повернув товар на суму
33 43, 78 грн., що підтверджується
накладними на повернення товару.

Позивачем в заяві про зменшення
розміру позовних вимог зазначено, що
при розрахунку заборгованості
відповідача за договором враховано 5
000, 00 грн. оплачених відповідачем 18.05.2013
року за поставку товару по видатковій
накладній № Акв - 08603 від 27.11.2012 р. та
видаткова накладна на повернення № СЕ -
0000017 від 11.02.2011 року на суму 322,75 грн.,
оскільки бухгалтерський облік на
підприємстві ведеться наростаючим
підсумком.

За розрахунком позивача станом на
момент винесення рішення по справі
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором, з врахуванням
заборгованості по попередніх періодах
становить 33 246, 52 грн., на підтвердження
чого позивачем надано в матеріали
справи оригінал акту звірки
взаєморозрахунків станом за період: 1
квартал 2014 року між позивачем та
відповідачем за договором № 28/13 від
14.02.2013 року підписаний сторонами та
скріплений їх круглими печатками.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог з наступних підстав.

Договір поставки № 28/13 від 14.02.2013 року є
договором поставки, а відтак у
відповідній частині між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму
162 413, 05 грн., що підтверджується
матеріалами справи. Поставлений товар
оплачений відповідачем частково на
суму 95 600, 00 грн., та на суму 33243,78 грн.
товар було повернуто відповідачем
позивачу, доказів іншого (зокрема
повної оплати та/або повернення товару)
в матеріали справи не надано. Таким
чином, заборгованість відповідача
перед позивачем станом на момент
вирішення справи з врахуванням оплати
в розмірі 5000,00 грн. сплачених по
видатковій накладній № Акв - 08603 від
27.11.2012 року та повернення товару на суму
322, 75 грн. за накладною на повернення №
СЕ - 0000017 від 11.02.2011 року становить 33246,52
грн. (162 413, 05 - (95600, 00 + 322,75 + 33243,78)).

Відповідно до ст. 212 ЦК України, особи,
які вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Особи, які вчиняють правочин, мають
право обумовити припинення прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(скасувальна обставина).

Якщо настанню обставини
недобросовісно перешкоджала сторона,
якій це невигідно, обставина
вважається такою, що настала.

За таких обставин, враховуючи те, що
відповідач на вимогу суду, обов`язку
щодо надання доказів повернення
нереалізованого товару у
відповідності до п. 4.10 договору на всю
суму заборгованості (33 246, 52 грн.) не
виконав, з якими пов`язується
виникнення в нього обов`язку оплати
товару, то суд приходить до висновку, що
факт реалізації товару відбувся (є
таким, що настав). Доказів іншого суду
не надано.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій у строки визначені
договором, щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 33 246, 52 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 33
246, 52 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п. 8.2.
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 33 246, 52 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по оплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України,
Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги, з урахуванням заяви
про зменшення позовних вимог
задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Світ Електроніки" (04212, м.
Київ, вул. Тимошенка , 9; ; з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Аквафор-Центр" (02092, м. Київ, вул.
Довбуша, б. 32; ) 33 246
(тридцять три тисячі двісті сорок
шість) грн. 52 коп. основної
заборгованості та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.04.2014 р.

Суддя
Г.П.
Бондаренко