ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.Справа № 923/1713/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Мацюри П.Ф., Гладишевої Т.Я.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням секретаря судової
палати № 39 від 1703.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

Учасники процесу в судове засідання не
з'явились. Про час, дату та місце його
проведення останні повідомлені
належним чином. У зв'язку з цим
технічна фіксація судового процесу не
здійснюється.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду
Херсонської області від 06.02.2014р.

по справі № 923/1713/13

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 4 844,21 грн.

Встановила:

У грудні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Херсонської
області з позовом та уточненням до
нього, в якому просив стягнути з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованість за договором поставки
№ 05/07-2012-1 від 05.07.2012р. в розмірі 4 429,97
грн., з яких: 3 523,60 грн. заборгованість
основного боргу, 1 268,49 грн. пені та 3%
річних у розмірі 52,12 грн. Судові витрати
по справі позивач просив суд покласти
на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням з боку
відповідача умов договору укладеного
між сторонами.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 06.02.2014р. (суддя
Нікітенко С.В.) позов задоволено
частково; стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на
користь ФОП ОСОБА_2 суму основного
боргу у розмірі 3 523,60 грн., суму пені у
розмірі 230,62 грн., суму 3 % річних у
розмірі 52,12 грн. та судовий збір у
розмірі 1 351,88 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення місцевий
господарський суд послався на норми
статей 525, 526, 551, 625, 629, 712 Цивільного
Кодексу України та статей 193, 230, 231
Господарського Кодексу України і
дійшов до висновку, що позивачем вірно
зроблено розрахунок 3 % річних та
зазначив, що вимоги про стягнення
основної заборгованості та 3 % річних є
правомірними.

Суд першої інстанції частково
відмовив у задоволенні вимоги щодо
стягнення пені у розмірі 1 268,49 грн.,
посилаючись на власний перерахунок
штрафної санкції за допомогою
калькулятора підрахунку системи
«Ліга», за яким пеня складає 230,62 грн.

Крім того, суд в мотивувальній
частині рішення відмовив відповідачу у
задоволенні клопотання про
застосування строків позовної
давності до позовних вимог в частині
стягнення пені, оскільки дана вимога
заявлена в межах річного строку
позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Херсонської області від 06.02.2014р.
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Апелянт у скарзі стверджує, що суд
першої інстанції необґрунтовано
відмовив у задоволенні клопотання щодо
застосування строків позовної
давності до вимоги в частині стягнення
з відповідача пені, оскільки строк на
пред'явлення цієї вимоги сплинув у
листопаді 2013 року, а позивач звернувся
з позовом у грудні 2013 року.

Крім того, скаржник вважає,
незаконним рішення суду в частині
стягнення 3 % річних, оскільки приписи
ст. 625 ЦК України не підлягають
застосуванню у даному господарському
спорі.

Більш детальніше доводи
викладені у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до
Одеського апеляційного господарського
суду не надходив.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились, не скористались наданим
їм ст. 22 ГПК України правом та
повноважних представників не
направили.

Сторони про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

03 квітня 2014 року до канцелярії суду
надійшло клопотання від апелянта про
розгляд справи без його участі.

Апеляційною інстанцією зазначене
клопотання задоволено та враховано, що
явка представників сторін не
визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до приписів пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Херсонської
області, проаналізувавши застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла
наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів
справи, 5 липня 2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(постачальник) та Фізичною
особою-підприєцем ОСОБА_1 (покупець) був
укладений договір поставки товару №
05/07/2012-1, за умовами якого постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупцю певний товар, а
покупець зобов'язався прийняти цей
товар та своєчасно здійснити його
оплату на умовах договору та додатків
до нього.

За умовами пункту 1.2 Договору,
предметом постачання є
мікробіологічні препарати серії
"Ембіко" і "Ембіонік" в асортименті. Ціна
на кожну партію товару встановлюється
згідно додатку на момент укладення
договору, який є невід'ємною частиною
договору. Передача товару від
постачальника покупцю підтверджується
видатковими накладними.

Відповідно до пункту 7.1, Договір
набирає чинності з дати його
підписання і діє до 31.12.2012 року., а в
частині взаєморозрахунків сторін,
оплати штрафних санкцій та гарантійних
зобов'язань - до повного їх здійснення.

Статтею 509 Цивільного кодексу
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії. а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України - цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

За вимогами ст. 712 ЦК України,
які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов Договору,
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На виконання умов договору,
позивач здійснив поставку товару
відповідачу на загальну суму 7 298,00 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними № 499 від 06.07.2012р. та № 443 від
29.07.2013р., які наявні в матеріалах справи
(а.с. 18, 19).

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору,
розрахунок за кожну поставлену партію
товару здійснюється на підставі
рахунка або накладної, як у
безготівковій формі на рахунок
постачальника, так і за готівку у касу в
національній валюті України шляхом
виплати суми, яка вказана та узгоджена
сторонами у накладній на поставку
товару. Терміни розрахунку за товар
обмовляються в додатку до договору.

У пункті 3.1. додатку № Р1 до
договору поставки товару № 05/07/2012-1
сторони дійшли згоди про те, що
розрахунок покупцем за поставлену
партію товару здійснюється частками
кожні два тижні з моменту
відвантаження товару постачальником
за фактом продажів товару, шляхом
перерахування грошей по реквізитах
постачальника, вказаних в договорі та у
рахунку. В разі повної відсутності
продажів у покупця протягом чотирьох
тижнів, постачальник забирає
непроданий товар у покупця після
складання акту звірки по товару.

Відповідачем на виконання своїх
зобов'язань по договору був здійснений
частковий платіж у розмірі лише 1 089,40
грн.

Крім того, на підставі видаткової
накладної № ВП-0000002 від 20.05.2013р.,
відповідачем було частково повернуто
товар на суму 2 685,00 грн.

Відповідно до акту звірки взаємних
розрахунків, станом на 20.01.2014р.,
відповідач має заборгованість перед
позивачем за основною сумою боргу у
розмірі 3 523,60 грн.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
направив претензію до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, яка була
отримана останнім 17 червня 2013 року, з
вимогою у добровільному порядку
повернути або сплатити заборгованість
за товар та пеню, на загальну суму 3594,07
грн.

Дана вимога залишена відповідачем без
відповіді, що стало причиною звернення
до місцевого господарського суду.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку про те, що відповідач
свої зобов'язання оплаті товару не
виконав, за поставлений товар у повному
обсязі не розрахувався, борг складає 3
523,60 грн., а тому позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 щодо стягнення
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
основного боргу є правомірними та
обґрунтованими.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів встановила, що місцевим
господарським судом правильно
перевірено розрахунок 3 % річних, а тому
підлягає задоволенню сума у розмірі 52,12
грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відносно позовної вимоги щодо
стягнення пені, судова колегія
виходить з наступного.

Частиною 2 статті 218 ГК України
визначено, що учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Приписами статті 230 ГК України вказано,
що штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пункт 3 частини 1 ст. 611 ЦК України
передбачає, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК
України якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Як встановлено умовами Договору, а саме
пунктом 8.2, за порушення терміну
розрахунків Покупець сплачує пеню у
розмірі 0,2 відсотка за кожний день
затримки від суми заборгованості.

З огляду на вищезазначене судова
колегія погоджується із висновком
місцевого господарського суду про
необхідність задоволення позовних
вимог зі стягненням з відповідача пені
у розмірі 230,62 грн.

Що стосується посилання скаржника в
апеляційній скарзі відносно пропуску
строку позовної давності щодо
нарахування пені, то судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для таких тверджень.

У пункті 2.5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від 17
грудня 2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, щодо
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін. Необхідно
також мати на увазі, що умова договору
про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Але станом на 20 січня 2014 року
відповідач визнав свою заборгованість,
про що свідчить акт взаємних
розрахунків, а тому перебіг строку
позовної давності, в тому числі і по
сплаті пені починається з цього
моменту, на підставі ч. 1 ст. 264
Цивільного кодексу України.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія доходить до висновку про те, що
судом першої інстанції цілком вірно
встановлені обставини справи, ним дана
правильна юридична оцінка із
застосуванням належних норм
матеріального права з дотриманням норм
процесуального права.

За таких обставин, оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105
господарського процесуального кодексу
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А
:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 06.02.2014р. по
справі № 923/1713/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
10.04.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
Т.Я. Гладишева