ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р.
Справа № 5023/5504/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Яковенко О.Г. за довіреністю
№248-907 від 09.01.2014 р.

відповідача - Сватовського В.І. за
довіреністю б/н від 04.04.2013 р.

Захарова В.В. за
довіреністю б/н від 08.01.2014 р.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія", с. Затишшя,
Харківський район, Харківська область
(вх. №629 Х/3) на рішення господарського
суду Харківської області від 19.02.14 р. у
справі № 5023/5504/12

за позовом Державного підприємства
завод "Електроважмаш", м. Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
ферросплавна компанія", с. Затишшя,
Харківський район, Харківська область

треті особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача

Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь,
Донецька область

Приватне підприємство "СУСП
"Конард-Сукмонт", м. Луганськ

про стягнення 257 085,34 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство завод
"Електроважмаш" (надалі - позивач)
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить суд стягнути з ТОВ
"Українська феросплавна компанія"
(надалі - відповідач) на свою користь
штрафні санкції за поставку неякісної
продукції в розмірі 188461,08 грн., штрафні
санкції за несвоєчасне виконання
зобов'язання щодо поставки товару в
розмірі 38624,26 грн. та 30000,00 грн.
страхового відшкодування за порушення
зобов'язань. Свої позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором №238/16-22-Т про
закупівлю товарів за державні кошти
від 10.02.2012 р., невідповідністю
механічних властивостей поставленого
товару за вказаним договором №238/16-22-Т
від 10.02.2012 р. вимогам ДСТУ 19281-89 та
настанням страхового випадку,
передбаченого п. 2.1.1 договору
добровільного страхування фінансових
ризиків №ФР12-019/004ХФ від 04.07.2012 р.,
вигодонабувачем за яким є позивач.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19 лютого 2014
року по справі № 5023/5504/12 (головуючий
суддя Ольшанченко В.І., суддя Лаврова
Л.С., суддя Хотенець П.В.) позов
задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українська
феросплавна компанія" на користь
Державного підприємства завод
"Електроважмаш" штрафні санкції за
поставку неякісного товару в сумі 188461,08
грн., штрафні санкції за несвоєчасне
виконання зобов'язання щодо поставки
товару в сумі 38624,26 грн., витрати на
проведення судової експертизи в сумі
38070,54 грн. та судовий збір в сумі 4541,71
грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не
погодився, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати
в частині стягнення штрафних санкцій
за поставку неякісного товару в сумі
188461,08 грн., штрафних санкцій за
несвоєчасне виконання зобов'язання
щодо поставки товару в сумі 38624,26 грн.,
витрат на проведення судової
експертизи в сумі 38070,54 грн. та судового
збір в сумі 4541,71 грн. В іншій частині
просить рішення залишити без змін.

В обґрунтування викладених в
апеляційній скарзі вимог відповідач
посилається на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. При цьому
зазначає, що суд першої інстанції в
порушення норм процесуального права,
після початку розгляду справи по суті
прийняв уточнену позовну заяву № 248-569
від 11.07.2013 р. та врахував її зміст при
вирішенні справи. Відповідач також
стверджує, що він не отримував листа №
238-16/1062 від 13.07.2012 р., яким було здійснено
замовлення на поставку товару (листа
60х2000х6000 мм зі сталі марки 10Г2С1), а про
необхідність здійснити поставку
дізнався лише 13.09.2012 р., тобто після
отримання претензії від 11.09.2012 р., в
зв'язку з чим відповідач вважає, що
45-денний термін поставки товару ним не
порушено, відповідно відсутні підстави
для стягнення неустойки за несвоєчасне
виконання зобов'язання з поставки
товару. Також, відповідач вважає що
стягнення з нього штрафних санкцій не
відповідає вимогам ст.. 612 ЦК України,
ст.ст. 230,231 ГК України. Крім того,
відповідач вказує на те, що висновок №
8040 від 21.11.2013 р., наданий Незалежним
інститутом судових експертиз (м. Київ),
є необґрунтованим та недостовірним в
частині проведення механічних
досліджень, а саме відповідай на
питання №№ 2, 4, 6, 7, оскільки
дослідження проведені з численними
порушеннями вимог ГОСТ, тому, на думку
відповідача, він не може бути
використаний в якості доказу при
вирішенні справи № 5023/5504/12.

01.04.2014 р. Публічне акціонерне
товариство "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча
надало свої пояснення, в яких підтримує
доводи відповідача, а також просить
розглянути справу за його відсутністю.

01.04.2014 р. позивач надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому з наведеними
відповідачем доводами не погоджується,
вважає прийняте рішення цілком
законним та обґрунтованим, винесеним
на підставі фактичних матеріалів
справи і наданих доказів, просить
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Треті особи своїм правом на участь при
розгляді апеляційної скарги не
скористались, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
присутніх представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 10.02.2012 р.
між сторонами був укладений договір
№238/16-22-Т про закупівлю товарів за
державні кошти (надалі - договір), за
яким учасник (відповідач)
зобов'язувався у 2012 - 2013 роках поставити
замовнику (позивачу) товари, зазначені
в специфікаціях №1 та №2, що є додатками
до договору, а замовник (позивач) -
прийняти і оплатити такі товари.

Сторонами договору підписано
специфікацію №1 на поставку сталі
листової Ст.390-10ХСНД-2 лист Б-ПВ-О-4х700x2100
(ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною
кількістю 421 т. на загальну суму 6138180,00
грн. та специфікацію №2 на поставку
сталі листової 325-10Г2С1-3 лист ПН-О
60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) загальною
кількістю 120 т. на загальну суму 1584000,00
грн.

Згідно п. 1.1 договору замовлення на
поставку кожної окремої партії товарів
повинно бути оформлено замовником в
формі листа або заявки, що містить в
собі найменування, номенклатуру,
асортимент та кількість товарів.

Відповідно до п. 5.1. зазначеного
договору строк поставки товару - 45
календарних днів з моменту отримання
учасником (відповідачем) від замовника
(позивача) замовлення на поставку
кожної конкретної партії товару.

Згідно п. 2.3 договору учасник
зобов'язаний направити замовнику
документи, які засвідчують якість та
комплектність товару (сертифікат,
паспорт якості, висновок ДСГЕ, карту
даних небезпечного фактору, копію
дозволу на перевезення). За відсутності
таких оригіналів, учасник направляє
замовнику нотаріально засвідчені або
завірені заводом-виробником копії
документів.

Відповідно до п. 7.1 даного договору
приймання товарів з якості
здійснюється згідно Інструкції
Держарбітражу СРСР №П-7 від 25.04.1966 р.
„Про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання з якості".

Звертаючись до господарського суду,
позивач посилався на те, що 13.07.2012 р. він
передав відповідачу лист №238-16/1062 від
13.07.2012 р., яким замовлено поставку
товару, а саме: сталі листової
наступного сортаменту 325-10Г2С1-3 ПН-О
лист 60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) в
кількості 23,040 тон у строк до 22.08.2012 р.

В зв'язку з не поставкою відповідачем
товару у строк, вказаний у заявці,
позивач надіслав відповідачу
претензію №248-955 від 11.09.2012 р. з вимогою
терміново виконати свої зобов'язання
за поставки товару, вказаного у
листі-замовленні №238-16/1062 від 13.07.2012 р.,
та сплатити пеню в сумі 4257,80 грн. До
претензії позивач додав копію
листа-замовлення №238-16/1062 від 13.07.2012 р.

На претензію позивача №248-955 від 11.09.2012
р. відповідачем була направлена
відповідь №14/02 від 14.09.2012 р., в якій він
приносить свої вибачення за затримку
строків поставки листа 60х2000х6000 325-10Г2С1-1
ПН-О в кількості 23,040 тон. Також, згідно
відповіді на претензію №14/02 від 14.09.2012
р. відповідач не спростовує своєї вини
в затримці даної партії товару та
вживає всі можливі заходи для
прискорення поставки матеріалу в
найкоротші строки.

23.10.2012 р. відповідач здійснив поставку
позивачу листа 60х2000х6000 сталі 10Г2С1 в
кількості 39,893 тон вартістю 526587,60 гри. з
ПДВ, що підтверджується видатковою
накладною №РН-0000715 від 23.10.2012 р.

За видатковою накладною №РН-0000718 від
24.10.2012 р. відповідач поставив позивачу
лист 4,0 мм 10ХСНД в кількості 64,63 т. на
суму 942305,40 грн. з ПДВ.

У зв'язку з цим позивач стверджував, що
відповідачем порушено вимоги п. 5.1
договору та поставлено лист зі сталі
10Г2С1 в кількості 39,893 тон вартістю 526587,60
грн. з ПДВ з простроченням на 57
календарних днів.

Пунктом 9.2 договору передбачено що, у
разі невиконання або несвоєчасного
виконання зобов'язань з поставки
товарів відповідно до п. 5.1 цього
договору учасник сплачує замовнику
пеню в розмірі 0,1% за кожний день
прострочення.

Позивач нарахував відповідачу згідно
п. 9.2 договору пеню в розмірі 0,1% за
кожний день прострочення за період з
28.08.2012 р. по 23.10.2012 р. в сумі 17335,30 грн.

Враховуючи факт визнання відповідачем
своєї вини у затримці строків поставки
листа 60х2000х6000 325-10Г2С1-1 ПН-О в кількості
23,040 тон, що підтверджується листом
відповідача №14/02 від 14.09.2012р., суд
першої інстанції вважав позовні вимоги
про стягнення з відповідача пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань щодо
поставки товару в розмірі 0,1% за кожний
день прострочення за період з 28.08.2012 р.
по 23.10.2012 р. в сумі 17335,30 грн.
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, за прострочення поставки
листа 60х2000х6000 325-10Г2С1-1 ПН-О в кількості
23,040 тон більш ніж на 30 календарних днів,
позивач нарахував відповідачу згідно
ч. 2 ст. 231 ГК України штраф в розмірі 7%
вартості несвоєчасно поставленого
товару в сумі 21288,96 грн.

Зважаючи на доведеність факту
прострочення відповідачем
зобов'язання з поставки товару, а також
керуючись ст.ст. 230, 231 ГК України, суд
першої інстанції задовольнив позовні
вимоги про стягнення з відповідача
штрафу у розмірі 7% від вартості
несвоєчасно поставленого товару в сумі
21288,96 грн.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 20% вартості продукції
неналежної якості в сумі 188461,08 грн.,
місцевий господарський суд виходив з
результатів дослідження матеріалів
справи, а також висновку судової
комплексної експертизи №8040 від 21.11.2013
р., проведеної Незалежним інститутом
судових експертиз, якими підтверджено,
що відповідачем було поставлено
позивачу товар невідповідного розміру
(листи сталі за довжиною та шириною
вдвічі більші), що суперечить умовам
тендерної документації та
безпосередньо договору, а надані
відповідачем документи, зокрема
сертифікати якості, є неналежними
доказами та не засвідчують якість
товару.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача штрафу в розмірі 20%
вартості товару неналежної якості в
сумі 188461,08 грн. є обґрунтованими,
доведеними та підлягаючими
задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача страхового
відшкодування в сумі 30000,00 грн.,
місцевий господарський суд дійшов
висновку про їх необґрунтованість
зважаючи на те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування за порушення зобов'язань
в сумі 30000,00 грн. заявлені до
неналежного відповідача, який не
здійснює виплату страхового
відшкодування за договором
страхування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
викладеними в рішенні та вважає, що
судом використано у повному обсязі
свої повноваження, передбачені
процесуальним законом щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
пов'язаних з предметом доказування у
даній справі, а висновки, викладені в
рішенні узгоджуються з приписами норм
чинного законодавства, які в даному
випадку регулюють спірні
правовідносини, що призвело до
прийняття правомірного рішення.

Повторно переглядаючи справу,
здійснивши оцінку обставинам справи та
правомірності застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права до даних
правовідносин, колегія суддів
встановила наступне.

Так, предметом даного господарського
спору є матеріально-правова вимога
позивача про стягнення з відповідача
штрафних санкцій за поставку неякісної
продукції в розмірі 188461,08 грн., а також
штрафних санкцій за несвоєчасне
виконання зобов'язання щодо поставки
товару в розмірі 38624,26 грн. за договором
№238/16-22-Т про закупівлю товарів за
державні кошти від 10.02.2012 р., який за
своєю правовою природою є договором
поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює
обов'язковість договору для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 1.1 договору замовлення на
поставку кожної окремої партії товарів
повинно бути оформлено замовником в
формі листа або заявки, що містить в
собі найменування, номенклатуру,
асортимент та кількість товарів.

Відповідно до п. 5.1. зазначеного
договору строк поставки товару - 45
календарних днів з моменту отримання
учасником (відповідачем) від замовника
(позивача) замовлення на поставку
кожної конкретної партії товару.

Отже, за умовами договору обов'язку
відповідача поставити товар передує
направлення позивачем замовлення на
поставку товару в формі листа або
заявки.

Як зазначає позивач, 13.07.2012 р. він
передав відповідачу лист №238-16/1062 від
13.07.2012 р., яким замовлено поставку
товару, а саме: сталі листової
наступного сортаменту 325-10Г2С1-3 ПН-О
лист 60х2000х6000 (ГОСТ 19281-89, ГОСТ 19903-74) в
кількості 23,040 тон у строк до 22.08.2012 р.

В апеляційній скарзі відповідач
стверджує, що він не отримував листа
№238-16/1062 від 13.07.2012, яким здійснено
замовлення на поставку товару (листа
60x2000x6000мм зі сталі марки 10Г2С1), а про
необхідність здійснити поставку
дізнався тільки 13.09.2012, тобто після
отримання претензії від 11.09.2012.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що наданий суду лист
№238-16/1062 від 13.07.2012 р. не містить
відміток про отримання його
представником відповідача саме 13.07.2012
р. Також позивачем не надано суду
ніяких інших доказів, які
підтверджують направлення цього листа
відповідачу.

Разом з цим, позивачем надана суду
копія претензії №248-955 від 11.09.2012 р., до
якої було додано копію листа №238-16/1062
від 13.07.2012 р. Як свідчать матеріали
справи, ця претензія була отримана
відповідачем 13.09.2012 р.

Обставини справи свідчать про те, що на
претензію позивача №248-955 від 11.09.2012 р.
відповідачем була направлена
відповідь №14/02 від 14.09.2012 р., в якій він
приносить свої вибачення за затримку
строків поставки листа 60х2000х6000 325-10Г2С1-1
ПН-О в кількості 23,040 тон. Також, згідно
відповіді на претензію №14/02 від 14.09.2012
р. відповідач не спростовує своєї вини
в затримці даної партії товару та
вживає всі можливі заходи для
прискорення поставки матеріалу в
найкоротші строки.

Отже, виходячи з буквального
тлумачення змісту зазначеної вище
відповіді на претензію, відповідач
фактично визнав наявність "затримання
строків поставки товару", тобто
прострочення поставки замовленої
продукції, та не спростував своєї вини
у вказаному порушенні умов договору.

Визнання відповідачем, у відповіді
№14/02 від 14.09.2012 р. на претензію №248-955 від
11.09.2012 р., факту затримки поставки
товару за замовленням №238-16/1062 від
13.07.2012 р. дають підстави суду вважати, що
відповідачем було отримано від
позивача лист-замовлення №238-16/1062 від
13.07.2012 р. саме 13.07.2012 р., в зв'язку з чим
строк поставки товару, враховуючи
умови договору, закінчився 27.08.2012, а
прострочення поставки розпочалось з
28.08.2012.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає посилання ТОВ
"Українська ферросплавна компанія", з
приводу того, що про зобов'язання
поставити продукцію відповідач
дізнався лише 13.09.2012, таким, що не
відповідає дійсності та суперечить
змісту відповіді на претензію.

28.09.2012 р. позивач направив відповідачу
листа №236-16/1475 в якому нагадав, що
відповідачем в черговий раз зірвані
строки поставки товару і просив
повідомити точну дату поставки сталі.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом (вих. № 09/01) від 09.10.2012 ТОВ
"Українська ферросплавна компанія"
знову було перенесено строк поставки
продукції на 15.10.2012. При цьому в
зазначеному листі відповідач "просить
вибачення за затримку виконання
замовлення ", чим також визнає
наявність факту прострочення поставки.

15.10.2012 р. позивач надіслав відповідачу
претензію №248-1080 про виконання
зобов'язань та стягнення пені, яку
відповідач отримав 19.10.2012 р., що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення,
але товар не поставив і відповіді не
дав.

Поставка товару, замовленого листом
№238-16/1062 від 13.07.2012, фактично була
здійснена 23.10.2012 (що підтверджується
видатковою накладною № РН-0000715), тобто з
простроченням в 57 календарних днів.

Проаналізувавши та дослідивши зміст
наявних в матеріалах справи доказів
зокрема, листа-заявки №238-16/1062 від
13.07.2012, претензії №248-955 від 11.09.2012,
відповіді на претензію за вих.№14/02 від
14.09.2012, листа №09/01 від 09.10.2012, претензії
№248-1080 від 15.10.2012), колегія суддів вважає
доведеним факт прострочення
відповідачем поставки продукції та
порушення вимог п. 5.1 договору.

Відповідно до п.9.1 договору в разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Згідно п.9.2 договору у разі невиконання
або несвоєчасного виконання
зобов'язань з поставки товарів
відповідно до п.5.1 цього договору
учасник сплачує замовнику пеню в
розмірі 0,1% за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. І та ч.2. ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

В силу ч. І, абз. 2 ч.2 ст. 231
Господарського кодексу України, у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше
непередбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Враховуючи той факт, що Державне
підприємство завод "Електроважмаш" є
підприємством, яке належить до
державного сектору економіки, а
виконання зобов'язання позивача
фінансується за рахунок Державного
бюджету України, стягнення штрафних
санкцій у вигляді пені (0,1%) та штрафу (7%)
за порушення строку поставки на
підставі ч.2 ст. 231 ГКУ є законним та
обґрунтованим.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача штрафу в
розмірі 20% вартості продукції
неналежної якості в сумі 188461,08 грн.,
колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання договору відповідач
здійснив позивачу поставку листів
сталі 10ХСНД в кількості 64,630 тон на суму
942305,40 грн. з ПДВ, що підтверджується
копією видаткової накладної №РН-0000718
від 24.10.2012 р.

На підтвердження якості поставленого
товару відповідачем надано позивачу
сертифікат якості №24053 від 22.10.2012 р. на
прокат листовий гарячекатаний зі сталі
підвищеної міцності Б-ПВ-О Ф4 Г/К плавки
326544 партії 5455 з вимогами ГОСТ 19281-89 з
обрізною кромкою (О) вагою 64630 кг,
виданий ПАТ "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча"
Приватному підприємству „СУСП
„Конард-Сукмонт".

Під час проведення вхідного контролю
працівниками позивача виявлено
невідповідність поставленого листа зі
сталі 10ХСНД вимогам ГОСТ 19281-89 за
механічними властивостями.

За результатами проведених
лабораторних випробувань позивачем
було встановлено невідповідність
зразків зі сталі 10ХСПД вимогам ГОСТ
19281-89 для класу міцності та за іншими
механічними показниками, що
підтверджується протоколами
випробувань №511/2 від 26.10.2012 р., №516/2 від
29.10.2012р., №521/2 від 31.10.2012 р., в яких
зазначено, що зразки не відповідають
вимогам ГОСТ 19281-89 по класу міцності 390.

На підставі вказаних протоколів
випробувань позивачем, відповідно до
положень Інструкції П-7, за участі
представника відповідача, складено акт
№208-20-141 від 31.10.2012 р., яким встановлена
невідповідність листів сталі 4x1400x4200
мари 10ХСНД по механічним властивостям,
фактична межа текучості 375, 385 МПа,
відносне подовження 7-12%, листи 4x1400x4200
марка сталі 10ХСНД із вказаним дефектом
не відповідають ГОСТ 19281-89. У акті
зазначається, що комісія дійшла
висновку про неможливість
використання отриманих позивачем
листів сталі та необхідність їх
повернення відповідачу. Даний акт
підписано директором ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" без будь-яких
зауважень з його сторони.

Позивач стверджує, що поставлені листи
сталі 10ХСНД є товаром неналежної
якості, оскільки не відповідають
вимогам ГОСТ 19281-89 для сталі класу
міцності 390 за механічними
властивостями, а саме за двома
показниками: межа текучості та
відносне подовження.

Відповідач заперечує проти таких
доводів позивача і вважає листи сталі
10ХСНД товаром належної якості, на
підтвердження чого надав суду висновок
Випробувального центру "УкрНДІМет" ДП
"УкрНТЦ "ЕНЕРГОСТАЛЬ" №112В від 02.11.2012 р.,
згідно якого за результатами
механічних випробувань при
розтягуванні зразок ТК 120 № 253 зі сталі
марки 10ХСНД товщиною 4,0 мм має наступні
показники: межа текучості 41,5 (405) МПа,
відносне подовження 30,0%. Також
відповідачем надано висновок цієї ж
організації №117В від 30.11.2012 р., згідно
якого за результатами механічних
випробувань при розтягуванні зразки зі
сталі марки 10ХСНД №263 (2), №264 (3) мають
наступні показники: у обох межа
текучості 40,0 (390) МПа; відносне
подовження: зразок №263 (2) - 30,0%, зразок
№264 (3) - 28%.

Так, для вирішення питання щодо якості
поставленої продукції під час розгляду
справи в суді першої інстанції виникла
необхідність у призначенні судової
товарознавчої експертизи листа 4 зі
сталі марки 10ХСНД, проведення якої було
доручено Державному підприємству
"Український науково-технічний центр
металургійної промисловості
"Енергосталь".

За результатами проведення даної
експертизи експертною установою
надано висновок №63В від 27.02.2013, у
заключній частині якого зазначено, що
сталь марки 10 ХСНД відповідає вимогам
ДСТУ за механічними та хімічними
властивостями, однак не відповідає
вимогам ДСТУ щодо якості поверхні,
кромок та кінців прокату.

У зв'язку з тим, що висновок №63В від
27.02.2013 мав суперечливий характер та не
надавав можливості однозначно
вирішити питання щодо якості товару,
судом першої інстанції було призначено
нову товарознавчу експертизу.

Слід зазначити, що місцевим
господарським судом належним чином
обґрунтовано неприйняття до уваги
висновку №63В від 27.02.2013 попередньої
судової експертизи, про що зазначено в
судовому рішенні.

Разом з цим, у висновку №8040 від 21.11.2013,
наданому Незалежним інститутом
судових експертиз за результатами
проведення нової комплексної судової
експертизи зазначено, що сталь марки 10
ХСНД не відповідає вимогам ДСТУ як за
механічними властивостями, так і за
характером та розміром кромок. Крім
того, внаслідок проведення
металогріфічного аналізу в листах
сталі виявлені неметалічні включення
(домішки) та мікротріщини, що в
подальшому в силу технологічних та
експлуатаційних факторів може
призвести до тріщин більшого розміру.

Отже, за результатами нової судової
товарознавчої експертизи на підставі
висновку №8040 від 21.11.2013 судом було
встановлено те, що поставлений на
адресу позивача товар є неякісним,
оскільки він не відповідає вимогам
ДСТУ.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
призначення та проведення судової
товарознавчої експертизи було
проведено з дотриманням вимог Закону
України "Про судову експертизу",
Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 8 жовтня 1998 р. № 53/5
(в редакції наказу Міністерства
юстиції України від 26.12.2012 р. № 1950/5),
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.12.2012
р. № 4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи».
Істотних порушень норм чинного
законодавства, які б давали підстави
розглядати зазначені висновки судової
товарознавчої експертизи, як неналежні
докази не вбачається, в зв'язку з чим
колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про те, що висновок № 8040 від
21.11.2013 р., наданий Незалежним інститутом
судових експертиз (м. Київ), є
необґрунтованим та недостовірним.

Вказані висновки відповідачем
будь-якими доказами не спростовані.

Згідно з п.7.2. договору товаром
неналежної якості (невідповідним,
дефектним, забракованим) вважається
такий товар, в якому хоча б один з
параметрів не відповідає вимогам
нормативної документації.

Відповідно до п. 9.4 договору Учасник у
випадку поставки товару неналежної
якості сплачує Замовнику штраф у
розмірі 20% вартості продукції
неналежної якості..

Таким чином, у позивача є всі правові
підстави вимагати стягнення з
відповідача штрафу відповідно до п. 9.4,
а також ст. 231 Господарського кодексу
України в зв'язку з доведеністю факту
поставки неякісної продукції.

Також, відповідно до умов договору,
товаром неналежної якості
(невідповідним, дефектним,
забракованим) вважається також такий
товар, який поступив без супровідних
документів, що засвідчують якість та
комплектність (абз. 2 п.7.2).

Згідно з ч.4 ст. 269 Господарського
кодексу України постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі".

Відповідно до п.2.3. договору позивач
зобов'язаний направити замовнику
документи, які засвідчують якість та
комплектність товару (сертифікат,
паспорт якості, висновок державної
санітарно-гігієнічної експертизи,
карту даних небезпечного фактору,
копію дозволу на перевезення). За
відсутністю таких оригіналів, учасник
направляє замовнику нотаріально
засвідчені або завірені
заводом-виробником копії документів.

Однак, надані відповідачем сертифікати
якості не відповідають вимогам
договору, оскільки вони завірені ТОВ
"Українська ферросплавна компанія, а не
виробником чи нотаріусом. Окрім того в
наданих відповідачем копіях
сертифікатів вказано, що він надається
ПП "Сусп" Конард-Сукмонт", а не ТОВ
"Українська ферросплавна компанія".

Крім того, судом першої інстанції в
ході розгляду справи було з'ясовано, що
сертифікат якості товару, копію якого
надано відповідачем позивачу,
заводом-виготовлювачем взагалі не
видавався, про що свідчать пояснення
представника третьої особи - ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча".

Зазначені обставини також не
спростовані відповідачем під час
розгляду справи в апеляційному
порядку.

Згідно з ч.2. ст. 266 Господарського
кодексу України. загальна кількість
товарів, що підлягають поставці, їх
часткове співвідношення (асортимент,
сортамент, номенклатура) за сортами,
групами, підгрупами, видами, марками,
типами, розмірами визначаються
специфікацією за згодою сторін, якщо
інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.І ст. 671 Цивільного
кодексу України, якщо за договором
купівлі-продажу переданню підлягає
товар у певному співвідношенні за
видами, моделями, розмірами, кольорами
або іншими ознаками (асортимент),
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар в асортименті,
погодженому сторонами".

Специфікацією 1 до договору сторони
обумовили найменування та
номенклатуру продукції: Ст.390-10ХСНД-2
лист Б-ПВ-О-4х700х2100.

04.09.2012 представнику ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" було вручено
лист №238-16/1352, яким здійснено
замовлення на поставку продукції:
сталь листову 390-ЮХСНД-2 лист
Б-ПВ-О-4х700х2100.

Однак фактично ТОВ "Українська
ферросплавна компанія" поставлено
наступну продукцію: лист 4x1400x4200 плавка
марка сталі 10ХСНД масою 64,630 т, що
підтверджується підписаним
повноважним представником відповідача
актом №208-20-141 від 31.10.2012 та не
оспорюється відповідачем.

Частинами 1 та 2 ст. 673 ЦК України
передбачено, що продавець повинен
передати покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу. У разі відсутності в
договорі купівлі-продажу умов щодо
якості товару продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, придатний
для мети, з якою товар такого роду
звичайно використовується. Якщо
продавець при укладенні договору
купівлі-продажу був повідомлений
покупцем про конкретну мету
придбання товару, продавець повинен
передати покупцеві товар, придатний
для використання відповідно до цієї
мети.

Тобто, відповідачем на адресу позивача
було поставлено продукцію
невідповідного розміру (листи сталі за
довжиною та шириною вдвічі більші), що
суперечить умовам тендерної
документації та безпосередньо
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в основу
оскаржуваного рішення покладені не
лише висновок №8 040 від 21.11.2013 судової
товарознавчої експертизи, а також
висновки зроблені за результатами
досліджень наявної в матеріалах справи
договірної документації, специфікацій,
листування, актів приймання продукції
та її невідповідності вимогам
стандартів та технічним умовам.

Колегія суддів зазначає, що в процесі
розгляду справи відповідач не надав
належних доказів, які б спростовували
висновки, зроблені місцевим
господарським судом, а доводи,
викладені ним в апеляційній скарзі, у
поясненнях на неї, не знайшли свого
документального підтвердження.

Посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права в зв'язку з тим, що
уточнена заява позивача № 248-569 від
11.07.2013 р. була прийнята після початку
розгляду справи по суті та врахована
судом при вирішенні справи, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що спростовуються матеріалами
справи, які свідчать про те, що ухвалою
господарського суду від 03.12.2012 р. було
порушено провадження у даній справі та
призначено її до розгляду на 17.12.2012 р.
Розгляд справи неодноразово
відкладався.

18.03.2013 р. ухвалою господарського суду
Харківської області було задоволено
клопотання відповідача про залучення
до участі у справі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, та залучено до участі у справі
Публічне акціонерне товариство
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.06.2013 р. була
прийнята заява ТОВ "Українська
феросплавна компанія" про відмову від
зустрічного позову, провадження за
зустрічним позовом у справі припинено
та розгляд справи був відкладений на 20
червня 2013 р.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Харківської
області №638 від 20.06.2013 р. склад колегії
суддів у справі №5023/5504/12 був змінений,
та призначена колегія суддів у складі:
головуючого судді Ольшанченка В.І.,
суддів Лаврової Л.С., Жигалкіна І.П., у
зв'язку із відпусткою судді Ковальчук
Л.В.

Відповідно до п. 3.8 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. у разі зміни складу суду (в
тому числі з одноосібного на
колегіальний, навіть якщо до складу
колегії суддів входить суддя, який
раніше одноособово розглядав дану
справу) розгляд справи починається
заново, а отже, спочатку починається й
перебіг строку вирішення спору.

11.07.2013 р. позивач надав уточнену позовну
заяву, в якій просив суд стягнути з
відповідача на свою користь штрафні
санкції за поставку неякісної
продукції в розмірі 188461,08 грн., штрафні
санкції за несвоєчасне виконання
зобов'язання у вигляді пені в розмірі
0,1% за кожен день прострочення в сумі
17335,30 грн. та штрафу в розмірі 7% від
вартості не поставленої в строк
продукції в сумі 21288,96 грн., 30000,00 грн.
страхового відшкодування за порушення
зобов'язань, судовий збір в сумі 5141,71
грн. та витрати на проведення
експертизи (т.3 а.с.83-89), яка була
прийнята судом у наданій редакції як
уточнення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.07.2013 р. було
призначено по справі судову
товарознавчу експертизу, проведення
якої доручено експертам Незалежного
інституту судових експертиз, в зв'язку
з чим зупинено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.01.2014 р. було
поновлено провадження по справі
№5023/5504/12 та призначено справу до
розгляду в судовому засіданні на 04.02.2014
р.

Отже, викладені обставини свідчать про
те, що розгляд справи по суті відбувся
вже після надання позивачем уточненої
позовної заяви щодо підстав позову та з
урахуванням отриманих судом висновків
судової товарознавчої експертизи,
проведеної Незалежним інститутом
судових експертиз.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Обов'язок доказування відповідно до
приписів статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
розподіляється між сторонами виходячи
з того, хто посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів зазначає, що відповідач не довів
належними та допустимими доказами
відсутність своєї вини у виявлених
недоліках поставленого товару, а також
не надав доказів на підтвердження
звільнення його від відповідальності у
вигляді сплати штрафних санкцій,
передбачених умовами договору.

Наведені відповідачем в апеляційній
скарзі доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами. Тому, вказані вимоги
відповідача, що зазначені в
апеляційній скарзі, не підлягають
задоволенню, а наведені на їх
підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 19.02.14 у справі № 5023/5504/12

На підставі викладеного та керуючись
статтями ст.ст. 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українська ферросплавна компанія", с.
Затишшя, Харківський район, Харківська
область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.02.14 р. у
справі № 5023/5504/12 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 02 квітня 2014 року.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.