донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

08.04.2014 року
справа №908/3600/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Шевкової
Т.А.суддівБойченка К.І., Чернота Л.Ф.за
участю представників сторін:
від
позивача: Не з'явився від
відповідача:Панченко В.М. дов. № 128 від
15.10.2013 року розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атем", м. Київна
рішення господарського суду
Запорізької областівід17.02.2014 року у
справі№ 908/3600/13 (головуючий суддя
Топчій О.А., суддя Смірнов О.Г., суддя
Сушко Л.М.)за позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Атем", м.
КиївдоПублічного акціонерного
товариства Акціонерний Комерційний
банк "Індустріалбанк", м.
Запоріжжяпровизнання недійсними п. 2.7,
п. 3.2.3 договору № 019/978/11-11/008 від
27.05.05р. та п. 2.7, п. 3.2 3. договору №
019/978/11-11/009 від 27.05.05 року

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Атем", м. Київ
звернулось до господарського суду
Запорізької області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний Комерційний банк
"Індустріалбанк", м. Запоріжжя про
визнання недійсними п. 2.7. договору №
019/978/11-11/008 від 27.05.2005року, та п. 2.7
договору № 019/978/11-11/009 від 27.05.2005 року,
зважаючи на те, що вказані пункти
договорів пов'язують настання права на
стягнення не з фактом сплати гарантом
коштів кредитору, а із потенційною
можливістю виникнення такої плати в
наступному, що на думку позивача
суперечить умовам укладених договорів
гарантії, ч.1 ст.569 ЦК України і
відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України дані
пункти договорів підлягають визнанню
недійсними.

Позивач заявою від 26.11.2013р. уточнив
позовні вимоги, просив визнати
недійсними п. 2.7., п. 3.2.3 договору
№019/978/11-11/008 від 27.05.05р., п. 2.7 та п.3.2.3.
договору № 019/978/11-11/009 від 27.05.05р.
вважаючи, що зазначені пункти
договорів пов'язують настання права на
стягнення (зворотну вимогу) не з фактом
сплати гарантом коштів кредитору, а із
потенційною можливістю виникнення
такої плати в наступному.

Господарський суд Запорізької області
рішенням від 17.02.2014 року у справі №
908/3600/13 відмовив Товариству з обмеженою
відповідальністю "Атем", м. Київ у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на їх необґрунтованість.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Атем", м. Київ, не
погоджуючись з рішенням
господарського суду, подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
господарського суду Запорізької
області від 17.02.2014 року у справі №
908/3600/13 скасувати, прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Заявник скарги вважає, що рішення
господарського суду не відповідає
вимогам чинного законодавства та
підлягає скасуванню згідно із ст. 104 ГПК
України, так як мало місце
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які господарський
суд визнав встановленими.

На думку заявника скарги спірні пункти
договорів не відповідають вимогам
чинного законодавства, яке регулює
відносини за договорами гарантії.

Представник заявника скарги у судове
засідання не з'явився, направив суду
клопотання від 03.04.2014 року про
відкладення розгляду апеляційної
скарги з причин зайнятості
представника у іншому судовому
засіданні.

Враховуючи ті обставини, що в
апеляційній скарзі заявник
посилається тільки на документи, які
знаходяться в матеріалах справи та
досліджувались господарським судом,
ухвала Донецького апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 року про
призначення розгляду справи на 08.04.2014
року була направлена сторонам у справі
14.03.2014р. та отримана ними, слід визнати,
що позивач мав достатньо часу для
визначення свого представника для
участі у розгляді справи у Донецькому
апеляційному господарському суді та
забезпечення його явки у судове
засідання. Наведена позивачем причина
не направлення свого представника не
визнається колегією суддів поважною та
не являється підставою для відкладення
розгляду апеляційної скарги на іншу
дату, тому колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
без участі представника заявника
скарги.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційної інстанції
повідомив, що вважає рішення
господарського суду Запорізької
області від 17.02.2014 року у справі №
908/3600/13 законним та обґрунтованим, тому
просив залишити його без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1
Господарського процесуального кодексу
України здійснено фіксацію судового
процесу технічними засобами та
складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне.

У відповідності до статті 11 Цивільного
Кодексу України договір є однією з
підстав виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до умов ст.180 ГК України,
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Приписами статей 627, 628 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
сторони є вільними при укладені
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. При цьому
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Між АКБ «МТ-Банк», правонаступником
якого є АКБ «Індустріалбанк», (гарант)
та ТОВ «Атем» (боржник) 27.05.2005 року з
метою забезпечення виконання
боржником зобов'язань перед
кредитором, яким є Societa Impianti Termoelecttrici
Industriali S.p.A. укладено договори про
надання банківської гарантії №
019/978/11-11/008 та № 019/978/11-11/009.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 договорів
предметом договору є порядок та умови
надання гарантом банківської гарантії
на користь кредитора із граничною
сумою відповідальності в 1347856,50 Євро,
строком до 30.06.2007року та на суму 409 224,00
Євро строком до 15.01.2008 року. Гарант у
порядку солідарної відповідальності
перед кредитором, зобов'язується нести
відповідальність за невиконання
боржником платежу за контрактом №
04-0204/S-AT, на випадок, якщо боржник
своєчасно не сплатить платіж за
умовами викладеними в контракті.

Пунктами 2.7, 3.2.3 договорів сторони
передбачили, що боржник надає гаранту
права і доручає проводити договірне
списання коштів із усіх рахунків
боржника, відкритих в АКБ «МТ-Банк»,
для оплати будь-якої заборгованості,
яка може виникнути в боржника перед
гарантом за цим договором. Гарант має
право проводити договірне списання
коштів із усіх рахунків боржника,
відкритих в установі гаранта, для
оплати будь - якої заборгованості, яка
може виникнути у боржника перед
гарантом за цим договором.

Позивач, вважаючи, що пункти 2.7., 3.2.3
договорів суперечать приписам ст.ст. 203,
215, ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України,
звернувся до господарського суду з
позовом про визнання їх недійсними.

Положенням про порядок здійснення
банками операцій за гарантіями в
національній та іноземних валютах,
(затв. Постановою НБУ №639 від 15.12.2004р.)
даний договір про надання гарантій
віднесено до категорії договорів про
надання фінансових послуг.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір, якщо інше не передбачено
законом, повинен містити: 1) назву
документа; 2) назву, адресу та реквізити
суб'єкта підприємницької діяльності; 3)
прізвище, ім'я і по батькові фізичної
особи, яка отримує фінансові послуги,
та її адресу; 4) найменування,
місцезнаходження юридичної особи; 5)
найменування фінансової операції; 6)
розмір фінансового активу, зазначений
у грошовому виразі, строки його
внесення та умови взаєморозрахунків; 7)
строк дії договору; 8) порядок зміни і
припинення дії договору; 9) права та
обов'язки сторін, відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов договору; 10) інші умови
за згодою сторін; 11) підписи сторін».

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного
кодексу України передбачено, що
сторони мають право врегулювати у
договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами та відступити від положень
актів цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Частиною 1 ст. 569 Цивільного кодексу
України встановлено, що гарант має
право на зворотну вимогу (регрес) до
боржника в межах суми, сплаченої ним за
гарантією кредиторові, якщо інше не
встановлено договором між гарантом і
боржником.

Сторонами у договорах узгоджений інший
порядок забезпечення вимог гаранта,
ніж передбачено вищенаведеною нормою
права, за яким боржник надає гаранту
права і доручає проводити договірне
списання коштів із усіх рахунків
боржника, відкритих в АКБ «МТ-Банк», для
оплати будь-якої заборгованості, яка
може виникнути в боржника перед
гарантом за цим договором. Гарант має
право проводити договірне списання
коштів із усіх рахунків боржника,
відкритих в установі гаранта, для
оплати будь - якої заборгованості, яка
може виникнути у боржника перед
гарантом за цим договором.

Статтею 179 Господарського Кодексу
України встановлено, що господарські
договори укладаються за правилами,
встановленими ГК України, з
врахуванням особливостей,
передбачених господарським
законодавством.

У главі 20 Господарського Кодексу
України встановлений загальний
порядок укладення господарських
договорів, згідно якого за наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором, після чого сторони
погоджують розбіжності, які виникли та
договір підписується на
взаємоузгоджених умовах.

У відповідності до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного Кодексу України.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, з наведеного слідує, що
сторони мали право передбачити інші
умови забезпечення виконання
зобов'язань за спірними договорами та
обумовили це п.п. 2.7, 3.2.3 договорів №
019/978/11-11/008 від 27.05.2005року, № 019/978/11-11/009
від 27.05.2005 року.

Оскільки сторони узгодили вищевказані
пункти договорів, при цьому мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, підстав для визнання п.п.
2.7, 3.2.3 договорів № 019/978/11-11/008 від
27.05.2005року, № 019/978/11-11/009 від 27.05.2005 року
недійсними немає, про що господарський
суд дійшов правильного висновку.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів Донецького апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Запорізької
області від 17.02.2014 року у справі №
908/3600/13 про залишення без задоволення
вимог позивача про визнання недійсними
п. 2.7, п. 3.2.3 договору № 019/978/11-11/008 від
27.05.05р., п. 2.7, п. 3.2 3. договору №
019/978/11-11/009 від 27.05.05р. ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, що відповідає
приписам ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
підстав для його скасування та
задоволення вимог апеляційної скарги
за наведеними в ній мотивами не
вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на заявника
скарги.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Атем", м.
Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запоріької області від 17.02.2014 року у
справі № 908/3600/13 залишити без змін.

Головуючий
Т.А. Шевкова

Судді К.І. Бойченко

Л.Ф. Чернота

Надруковано 5 прим:

1 - позивачу;

2 - відповідачу;

3 - до справи;

4 - гос. суду Зап. обл..;

5 - ДАГС