КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Справа№ 910/11281/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 07.04.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
«Аудиторська фірма «Аналітик» на
рішення господарського суду міста
Києва від 07.08.2013 року

у справі № 910/11281/13 (суддя Пригунова
А.Б.)

за позовом комунального підприємства
«Київжитлоспецексплуатація»

до приватного акціонерного
товариства «Аудиторська фірма

«Аналітик»

про стягнення 31699,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.08.2013 року по справі № 910/11281/13
позов КП «Київжитлоспецексплуатація»
до ПрАТ «Аудиторська фірма «Аналітик»
про стягнення 31699,96 грн. - задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» на користь КП
«Київжитлоспецексплуатація»
заборгованість у розмірі 30765,00 грн., 779,13
грн. - пені, 155,83 грн. - 3% річних та 1720,50
грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 07.08.2013 року відповідач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій, просить рішення
господарського суду міста Києва від
07.08.2013 року по справі № 910/11281/13
скасувати та прийняти нове рішення
суду яким, відмовити в задоволенні
позову. В обґрунтування апеляційної
скарги заявник стверджує, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
місцевим господарським судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 09.09.2013 року апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.10.2013 року
провадження у справі № 910/11281/13
зупинялось до вирішення по суті справи
№ 826/14089/13-а за позовом ПрАТ
«Аудиторська фірма «Аналітик» до КП
«Київжитлоспецексплуатація» про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії, що
розглядалась Київським апеляційним
адміністративним судом.

В зв'язку із розглядом Окружним
адміністративним судом міста Києва
справи № 826/14089/13-а та набранням
постанови адміністративного суду від
20.09.2013 року законної сили за наслідком
перегляду її Київським апеляційним
адміністративним судом, що
підтверджується копією ухвали
апеляційного суду від 21.01.2014 року,
ухвалою апеляційного господарського
суду від 05.02.2014 року поновлено
провадження у даній справі № 910/11281/13 та
призначено до розгляду.

В письмових поясненнях на апеляційну
скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація»
вважає подану відповідачем апеляційну
скаргу необґрунтованою та
безпідставною, а рішення
господарського суду міста Києва
законним та обґрунтованим. Позивач
просить суд апеляційної інстанції
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
07.08.2013 року, а апеляційну скаргу без
задоволення. Крім того, позивач
зазначив, що після оголошення
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції від 07.08.2013 року та на час
розгляду даної справи у суді
апеляційної інстанції, відповідач
повністю розрахувався з позивачем за
отримані послуги по договору № 445 від
01.07.2002 року (як за спірний період по
справі № 910/11287/13, так і за послуги
надані після спірного періоду) чим
визнав свою заборгованість згідно
рішення господарського суду міста
Києва від 07.08.2013 року у даній справі.

Представник ПрАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» у судових засіданнях суду
апеляційної інстанції надав, свої
пояснення по справі в яких, також
зазначив, що відповідач повністю
розрахувався з позивачем за отримані
послуги по договору № 445 від 01.07.2002 року.
При цьому, представник зазначив, що між
ПрАТ «Аудиторська фірма «Аналітик» та
КП «Водоканал» укладено договір про
холодне водопостачання, згідно яким
скаржник сплачує послуги з холодного
водопостачання.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.12.2000 року між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву та ПрАТ
«Аудиторська фірма «Аналітик» (в
минулому ЗАТ «Аудиторська фірма у
формі ЗАТ «Аналітик»), укладено договір
купівлі-продажу нежилого приміщення №
741, відповідно до якого відповідач
отримав у власність нежилі приміщення
загальною площею 367, 0 кв.м., що становить
13/100 частин від нежилих приміщень в
будинку площею 2814,00 кв.м. по вул.
Хрещатик, 44-а у місті Києві.

01.07.2002 року між КП
«Київжитлоспецексплуатація» та ПрАТ
«Аудиторська фірма «Аналітик» (в
минулому ЗАТ «Аудиторська фірма у
формі ЗАТ «Аналітик») укладено договір
№ 445 про надання послуг на
теплопостачання та технічне
обслуговування і утримання внутрішньо
будинкових інженерних систем ЦО та їх
абонентських уводів, за умовами якого
позивач зобов'язався надавати послуги
теплопостачання в нежитловому
приміщенні по вул. Хрещатик, 44 А, Б, В у
місті Києві, а відповідач - своєчасно
сплачувати спожиту енергію у гарячій
воді та експлуатаційні витрати.

Договір, відповідно до п.п. 6.1, 6.4,
набуває чинності з 01.07.2002 року і діє до
31.12.2002 року та вважається пролонгованим
на кожний наступний рік, якщо за місяць
до закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, договір № 445 від
01.07.2002 року є пролонгованим відповідно
до п.п. 6.1, 6.4.

Відповідно до звернення-доручення до
договору № 445 від 01.07.2002 року облік
споживання теплової енергії
проводиться по приладах обліку.

Пунктами 2, 3 додатку № 2 до договору №
1971 від 01.07.2012 року сторони погодили, що
відповідач щомісяця з 14 до 18 числа
самостійно отримує у позивача акт на
початок розрахункового періоду,
розрахунок фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
платіжну вимогу-доручення, куди
включені вартість теплової енергії за
попередній та поточний місяці та
технічного обслуговування, з
урахуванням остаточного сальдо
розрахунків на початок розрахункового
періоду та акт виконаних робіт, які
відповідача має оплачувати не пізніше
23-го числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.4 додатку № 2 до договору у
випадку несплати за користування
послугами, вказаними у договорі, до
кінця розрахункового періоду, позивач
нараховує відповідачу пеню на суму
фактичного боргу в розмірі 0,5 % за
кожний день прострочки платежу по день
фактичної оплати, але не більше суми,
обумовленої чинним законодавством
України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконував умови договору № 445 від
01.07.2002 року щодо оплати вартості
спожитої теплової енергії та
технічного обслуговування системи
центрального опалення, у зв'язку з чим у
нього на час звернення позивача з
позовом до суду виникла
заборгованість за період з січня до
травня 2013 року у розмірі 30765, 00 грн.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
07.08.2013 року по справі № 910/11281/13 позов КП
«Київжитлоспецексплуатація» про
стягнення з ПрАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» 31699,96 грн. - задоволено.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість у розмірі 30765,00
грн., 779,13 грн. - пені та 155,83 грн. - 3%
річних.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Статтями 11, 509 ЦК України передбачено,
що договір є підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України, з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Статтею 627
ЦК України передбачено, що відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України вставлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Відповідно до
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
судова колегія апеляційного
господарського суду вважає, що
заборгованість відповідача за період з
січня 2012 року по травень 2013 року у
розмірі 30765 грн. виникла по договору №
445 від 01.07.2002 року. Зазначена
заборгованість відповідає фактичним
обставинам та підтверджується
розрахунком, проведеним відповідно до
умов спірного договору та вимог
чинного законодавства на підставі
даних розрахунків нарахувань
споживання теплової енергії,
виставлених ПАТ «Київенерго», актами
прийому виконаного опалення та
технічного обслуговування за січень 2012
- травень 2013 років, реєстрами видачі
платіжних документів за той же період
стверджується факт надання позивачем
відповідачу протягом січня 2012 - травня
2013 років комунальних послуг за
договором. А отже правомірно стягнута
судом першої інстанції.

Щодо доводів скаржника про зміну
загальної площі будинку по вул.
Хрещатик, 44 у місті Києві, колегія
суддів відзначає, що умовами договору
№ 445 від 01.07.2002 року на позивача
покладено обов'язок розподіляти
теплову енергію на будинок в цілому в
кількості та в обсягах згідно із
заявкою відповідача.

З наявних у справі документів, вартість
теплової енергії, що підлягає сплаті
позивачем, визначається виходячи із
площі приміщення яку займає відповідач
пропорційно загальної опалювальної
площі приміщень вул. Хрещатик, 44 у місті
Києві та становить 194,40 кв.м.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що під час розгляду даної справи у
суді апеляційної інстанції з метою
всебічного, повного та об'єктивного
розгляду спору, Київським апеляційним
господарським судом було зупинено
провадження у даній справі № 910/11281/13 до
вирішення справи № 826/14089/13-а по суті за
позовом ПрАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» до КП
«Київжитлоспецексплуатація» про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії, що
розглядалась Київським апеляційним
адміністративним судом.

У зазначеній адміністративній справі
№ 826/14089/13-а ПрАТ «Аудиторська фірма
«Аналітик» оскаржувалася відмова КП
«Київжитлоспецексплуатація» надати
інформацію щодо наступного: 1) Яка
загальна площа приміщень в буд. 44 (А, Б,
В, А') по вул. Хрещатик? 2) Чим можливо
пояснити розбіжності стосовно площі
приміщень у будинку 44 (А, Б, В, А') по вул.
Хрещатик? 3) Скільки приладів обліку
(лічильників) постачання теплової
енергії встановлено у будинку 44 (А, Б, В,
А') по вулиці Хрещатик? 4) Чи можливо
відключити від опалення окремі
приміщення у будинку 44 (А, Б, В, А') по
вулиці Хрещатик? 5) Чи можливо
встановити окремі прилади обліку на
постачання теплової енергії в
приміщеннях, які належать ПрАТ «АФ
«Аналітик», у будинку 44 (А, Б, В, А') по
вулиці Хрещатик?

Проте, як зазначалося раніше
постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
20.09.2013 року по справі № 826/14089/13-а яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.01.2014 року відмовлено ПрАТ «АФ
«Аналітик» у задоволенні позову. Як
адміністративний суд першої інстанції,
так і адміністративний суд апеляційної
інстанції у вказаних рішеннях
зазначили, що КП
«Київжитлоспецексплуатація» листом
від 17.09.2013 року надало ПрАТ «АФ
«Аналітик» відповідь щодо порядку
розрахунків за спожиту теплову
енергію. При цьому, суди зазначили, що
інформація щодо площі приміщень в
будинку, кількості приладів обліку
постачання теплової енергії та
встановлення приладів не є публічною
інформацією. А отже, доводи ПрАТ «АФ
«Аналітик» щодо бездіяльності КП
«Київжитлоспецексплуатація» відносно
надання відповіді на поданий запит є
необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу, що
відповідач не оспорює факт отримання
ним послуг за договором № 445 від 01.07.2002
року та, як вбачається з матеріалів
справи, та підтверджено самим же
скаржником, під час розгляду даної
справи у суді апеляційної інстанції,
тобто, після прийняття судом першої
інстанції оскаржуваного рішення від
07.08.2013 року, відповідач повністю
розрахувався з позивачем за отримані
послуги по договору № 445 від 01.07.2002 року
(як за спірний період по справі №
910/11287/13, так і за послуги надані після
спірного періоду) чим фактично визнав
свою заборгованість за вказаним
договором та згідно рішення
господарського суду міста Києва від
07.08.2013 року у даній справі.

Посилання скаржника на те, що між ПрАТ
«Аудиторська фірма «Аналітик» та КП
«Водоканал» укладено договір про
холодне водопостачання, згідно яким,
скаржник сплачує послуги з холодного
водопостачання судова колегія вважає
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки останнім на вимогу
апеляційного суду не було надано
вказаного договору чи будь-якого
іншого доказу на підтвердження
зазначеного. Такі докази не містяться й
у матеріалах справи.

Крім основного боргу, позивач також
просить суд стягнути з відповідача 779,13
грн. - пені та 155,83 грн. - 3 % річних за
період з 24.02.2013 року по 04.06.2013 року у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 445 від 01.07.2002року.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного Банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки. Згідно із положень статей 546,
549 ЦК України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є пеня. Відповідно до
частини 1 статті 548 ЦК України виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Так, як вбачається з п. 3.4 додатку № 2 до
договору у випадку несплати за
користування послугами, вказаними у
договорі, до кінця розрахункового
періоду, позивач нараховує відповідачу
пеню на суму фактичного боргу в розмірі
0,5 % за кожний день прострочки платежу
по день фактичної оплати, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування та
розрахунку пені, судова колегія
апеляційного господарського
погоджується з висновками суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь позивача за період з 24.02.2013
року по 04.06.2013 року, пені в сумі 779,13 грн.
Розрахунок пені є обґрунтованим та
арифметично вірним.

Що стосується стягнення з відповідача
155,83 грн. - 3 % річних за період з 24.02.2013
року по 04.06.2013 року у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором судова
колегія вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що частина 1 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.
Неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо навіть у
цьому немає його провини, не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення трьох відсотків
річних є способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, сутність
яких складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування та
розрахунку 3% річних розрахованих з
24.02.2013 року по 04.06.2013 року, від суми
заборгованості за договором, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає його арифметично вірним та
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 155,83 грн. 3%
річних підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку по справі
та задовольнив позов. Позивачем, як під
час розгляду справи у суді першої
інстанції так і під час розгляду справи
у суді апеляційної інстанції належним
чином доведене порушення його прав зі
сторони відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції відповідачем не
було подано належних та переконливих
доказів в заперечення заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі відповідача на
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
07.08.2013 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги приватного акціонерного
товариства «Аудиторська фірма
«Аналітик» слід відмовити, а
оскаржуване рішення господарського
суду міста Києва від 07.08.2013 року
залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Аудиторська
фірма «Аналітик» на рішення
господарського суду міста Києва від
07.08.2013 року у справі № 910/11281/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 07.08.2013 року у справі №
910/11281/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/11281/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 14.04.2014 року