ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р.
Справа № 923/135/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В. при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного підприємства
"Поліекспо", м. Херсон

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Херсоні, м. Херсон

про стягнення 16603,75 грн. збитків.

За участю представників сторін:

від позивача: Чумаченко М.М. -
представник, довіреність № 21/11-13 від
21.11.2013р.;

від відповідача: Дикаленко Н.М. -
представник, довіреність № 02-80523-1/8 від
08.01.2014р.

Суть спору: Приватне підприємство
"Поліекспо" (позивач) звернулось до суду
з позовом, в якому просить стягнути з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Херсоні
(відповідач) суму збитків у розмірі 6662,65
грн. Судові витрати по справі позивач
просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору оренди нежитлового
приміщення № 1 від 02.01.2013р., додаткові
угоди до договору оренди нежитлового
приміщення № 1 від 02.01.2013р., положення
ст.ст. 16, 22, 526, 610, 611, 623 ЦК України та
положення ст.ст. 224, 225 ГК України.

25 лютого 2014 року відповідач подав
до суду відзив на позовну заяву, в якому
у задоволенні позову просить відмовити
(а.с. 100-103). В обґрунтування правової
позиції, відповідач зазначає, що вимоги
позивача не ґрунтуються на законних
підставах та фактично документально не
підтверджені. Позивачем не доведено
факту спричинення відповідачем
матеріальних збитків майну, яке
передавалося останньому разом з
приміщенням по акту прийому передачі
від 02.01.2013р. Даний відзив з додатком суд
прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи.

27 лютого 2014 року суд оголосив
перерву в засіданні суду до 11 год. 30 хв.
18 березня 2014 року, для надання позивачу
часу подати додаткові докази по справі.

25 березня 2014 року позивач, в
порядку ст. 22 ГПК України подав заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій просить збільшити позовні
вимоги на 9941,10 грн. та відповідно
стягнути з відповідача 16603,75 грн.
збитків.

В обґрунтування поданої заяви
позивач посилається на ті обставини, що
внаслідок порушення відповідачем
договірних зобов'язань, щодо належного
використання об'єкту оренди та майна,
яке в ньому знаходиться, позивачу
завдані фактичні прямі збитки
пов'язані з ремонтно-відновлювальними
роботами. У зв'язку із збільшенням
вартості матеріалів, зросла і сума
збитків, а саме: заміна ковроліну - 1785,40
грн., відповідно до виставленого
рахунку № 8 від 24.03.2014р. Позивач також
зазначає, що відповідачем об'єкт оренди
було повернено в стані, непридатному
для використання та здійснення
господарської діяльності, або передачі
в оренду іншому орендодавцю, оскільки
нежитлове приміщення потребує
приведення до відповідного стану,
шляхом здійснення клірингових
послуг, вартість яких складає 9579,49
грн., відповідно до складеного
кошторису.

Отже, загальна сума позовних
вимог, з урахуванням збільшення
складає 16603,75 грн. з яких:

- заміна ковроліну - 1785,40 грн.;

- заміна жалюзей вертикальних - 2299,50
грн.;

- відновлення частково відсутнього
обладнання в охоронній сигналізації
згідно і на встановлення - 2226,16 грн.;

- установка козирка на фасаді будівлі -
400,00 грн.;

- оренда відсутнього обладнання
охоронної сигналізації та
дообладнання системи охоронної
сигналізації - 313,20 грн.

- клірингові послуги - 9579,49 грн.

Відповідно до положень статті 22
ГПК України, позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки вищевказана заява не
суперечить законодавству, суд приймає
її до розгляду та долучає до матеріалів
справи.

25 березня 2014 року представник
позивача через канцелярію суду з
супровідним листом подав додаткові
докази в обґрунтування позовних вимог.
Дані докази суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи (а.с. 138-174).

У зв'язку із клопотанням
відповідача від 27.03.2014р. №02-80-420-10/1153 про
оголошення перерви в засіданні, 27
березня 2014 року суд оголосив перерву в
засіданні суду до 10 год. 00 хв. 10 квітня
2014р.

07 квітня 2014 року відповідач через
канцелярію суду подав відзив на заяву
позивача про збільшення розміру
позовних вимог, в якому у задоволенні
позовних вимог про стягнення
матеріальних збитків у розмірі 16603,75
грн. просить відмовити. Даний відзив
суд прийняв до розгляду та долучив до
матеріалів справи (а.с. 179-182).

Одночасно з відзивом на заяву
позивача про збільшення розміру
позовних вимог відповідач подав
клопотання про витребування доказів, в
якому просить витребувати у позивача
наступні документи:

- первинні бухгалтерські документи на
придбання ковроліну та/або акт
виконаних робіт по його укладанню;

- документи підтверджуючі балансову
вартість ковроліну станом на 01.01.2012
(дата укладення договору оренди) та
станом на 20.12.2013 (дата розірвання
договору оренди):

- паспорт на ковролін щодо його строку
експлуатації.

В обґрунтування поданого
клопотання відповідач посилається на
ті обставини, що 24.01.2014 року відповідач
звернулося до позивача з листом, в
якому просив надати інформацію про
балансову вартість ковроліну, терміни
проведення робіт з покриття підлоги
ковроліном, документи про його
технічну характеристику, термін
експлуатації, сертифікати якості тощо.
Даний лист отримано позивачем 28.01.2014,
однак відповіді відповідач так і не
отримав. На підставі ч.1 ст. 38 ГПК
України відповідач просить суд
витребувати у позивача вищезазначені
документи.

Представник відповідача у
судовому засіданні 10.04.2014р. підтримав
клопотання про витребування доказів.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.04.2014р. надав суду усні
пояснення, в яких заперечив проти
задоволення клопотання відповідача
про витребування доказів, оскільки
наявних у справі доказів достатньо для
розгляду справи та прийняття рішення.

Розглянувши клопотання відповідача
про витребування доказів та вислухавши
думку учасників судового процесу, суд
визнав його таким, що не підлягає
задоволенню, оскільки обов'язок щодо
доведення складу цивільного
правопорушення, наявність всіх
елементів якого є обов'язковою
передумовою деліктної
відповідальності, покладається саме на
позивача.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що
процесуальний строк вирішення спору по
даній справі спливає 11.04.2014р., а тому суд
позбавлений права відкласти розгляд
справи для витребування нових доказів.
Суд надавав сторонам достатньо часу
для реалізації у повному обсязі своїх
процесуальних прав.

У судовому засіданні 10.04.2014р.
представник позивача позовні вимоги з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача у
судовому засіданні 10.04.2014р. заперечив
проти задоволення позову, надавши
аналогічні пояснення, які містяться у
відзивах на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що
02.01.2013р. між приватним підприємством
"Поліекспо" (орендодавець) та
Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Херсоні
(орендар) був укладений договір №1
оренди нежитлового приміщення (надалі -
договір).

Відповідно до умов договору
позивач передає, а відповідач приймає у
платне користування нежитлове
приміщення по вул. Псрекопській, 19 у м.
Херсоні, загальною площею 479,1 кв.м.

На виконання умов договору
02.01.2013р. сторони склали та підписали акт
приймання-передачі приміщення та майна
до договору оренди нежитлового
приміщення №1 від 02.01.2013р. (надалі - акт),
згідно якого орендодавець передав, а
орендар прийняв частину нежитлового
приміщення разом з майном, яке
перелічено в акті. Претензій щодо стану
приміщення на момент передачі сторони
одна до одної не мали.

Договір було укладено строком до
31.01.2013р. включно (п.7.1. договору).

Надалі, між сторонами на протязі
2013 року було укладено 8 додаткових угод
до договору (а.с. 13-20).

Даними угодами сторони змінювали
умови договору в частині вартості
орендної плати та строку дії договору.

Відповідно до умов останньої
додаткової угоди №8 від 21.11.2013р.,
сторони змінили п.7.1. договору та
відповідно продовжили строк дії
договору до 30.11. 2013р. включно.

Після закінчення строку дії
договору, відповідач до 20 грудня 2013
року продовжував користуватися
орендованим приміщенням.

19.12.2013 відповідач направив
позивачу лист № 02-78-503-407/3598, в якому
повідомив останнього, що у зв'язку зі
звільненням 20.12.2013 року орендованого
приміщення за адресою: м. Херсон, вул.
Перекопська, 19, просимо його прийняти
та надати остаточні розрахунки
орендної плати по день фактичного
звільнення приміщення та розрахунки
щодо відшкодування витрат на його
утримання та комунальні послуги.

20.12.2013 представник ПП "Поліекспо" -
Влезько Є.Г. прибув за місцем
орендованого відповідачем приміщення
та здійснив огляд приміщення в
присутності представників орендаря та
висловив свої зауваження щодо стану
приміщення та майна, які відображено на
зворотній сторінці акта
здачі-приймання від 20.12.2013р. (а.с. 108).

Надалі, 23.12.2013р. та 25.12.2013р.
позивачем на адресу відповідача та ВД
ФСНВ України було направлено листи з
проханням привести в технічно робочий
стан орендоване приміщення та майно,
яке в ньому знаходилось. Зазначені
листи залишені відповідачем без
задоволення.

16.01.2014р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про
відшкодування завданих неналежним
виконанням умов договору збитків у
розмірі 6349,46 грн.

Листом від 17.02.2014р. відповідач
повідомив позивача, що претензію не
визнає, оскільки є безпідставною (а.с.
111).

Звертаючись з позовом до суду про
стягнення з відповідача 6662,65 грн.
збитків, позивач посилається на ті
обставини, що внаслідок порушення
відповідачем договірних зобов'язань,
щодо належного використання об'єкту
оренди та майна, яке в ньому
знаходиться, фактичні прямі збитки
позивача, пов'язані з
ремонтно-відновлювальними роботами
сигналізації, ковроліну, жалюзей та
козирка, а також необхідністю оренди
відсутнього обладнання охоронної
сигналізації, склали 6662,65 грн., з яких:

- заміна ковроліну - 1423,80 грн.;

- заміна жалюзей вертикальних - 2299,50
грн.;

- відновлення частково відсутнього
обладнання в охоронній сигналізації
згідно акту на встановлення - 2226,16 грн.;

- установка козирка на фасаді будівлі -
400,00 грн.;

- оренда відсутнього обладнання
охоронної сигналізації та
дообладнання систем охоронної
сигналізації - 313,20 грн.

Позивач зазначає, що факт
проведення зазначених робіт
підтверджується відповідними
рахунками на оплату, локальним
кошторисом, актами виконаних робіт,
договором оренди охоронного
обладнання.

25 березня 2014 року позивач, в
порядку ст. 22 ГПК України подав заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
в якій просить збільшити позовні
вимоги на 9941,10 грн. та відповідно
стягнути з відповідача 16603,75 грн.
збитків.

В обґрунтування поданої заяви
позивач зазначає, що у зв'язку із
збільшенням вартості матеріалів,
зросла і сума збитків, а саме: заміна
ковроліну - 1785,40 грн. (а.с. 134). Позивач
також зазначає, що відповідачем об'єкт
оренди було повернено в стані,
непридатному для використання та
здійснення господарської діяльності,
або передачі в оренду іншому
орендодавцю, оскільки нежитлове
приміщення потребує приведення до
відповідного стану, шляхом здійснення
клірингових послуг, вартість яких
складає 9579,49 грн. (а.с. 135-137).

Отже, загальна сума позовних
вимог, з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог,
складає 16603,75 грн. з яких:

- заміна ковроліну - 1785,40 грн.;

- заміна жалюзей вертикальних - 2299,50
грн.;

- відновлення частково відсутнього
обладнання в охоронній сигналізації
згідно і на встановлення - 2226,16 грн.;

- установка козирка на фасаді будівлі -
400,00 грн.;

- оренда відсутнього обладнання
охоронної сигналізації та
дообладнання системи охоронної
сигналізації - 313,20 грн.

- клірингові послуги - 9579,49 грн.

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст. 22
ГПК України сторони користуються
рівними процесуальними правами.

Позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки заява позивача про збільшення
розміру позовних вимог не суперечить
законодавству, не зачіпає інтересів
інших осіб і не порушує охоронювані
законом їх права, суд приймає її до
розгляду та визначає ціну позову у
розмірі 16603,75 грн.

Таким чином, посилаючись на норми ст.ст.
16, 22, 526, 610, 611, 623 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 224, 225 Господарського
кодексу України, приватне підприємство
"Поліекспо" стверджує про спричинення
йому збитків у розмірі 16603,75 грн., з
причин неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
дійшов висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 58 Цивільного кодексу України та
Глави 30 Господарського кодексу
України.

Укладений між сторонами договір
оренди нежитлового приміщення №1 від
01.01.2013р. та додаткові угоди до нього, є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дані правові положення повністю
узгоджуються з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до абзацу 5, 6 п.4.2.
договору відповідач зобов'язався
відновити приміщення у випадку
погіршення технічного стану
орендованого приміщення з вини
орендаря.

Утримувати у належному стані
засоби протипожежного захисту, пожежну
техніку, обладнання та інвентар, не
допускати їх використання не за
призначенням.

Так, відповідно до п.5 акта
приймання-передачі приміщення та майна
до договору оренди нежитлового
приміщення №1 від 02.01.2013р., орендодавець
передав орендарю разом з приміщенням
майно, перелік якого наведений в даному
акті.

З даного переліку майна
вбачається, що позивач не передавав
відповідачу у користування обладнання
охоронної сигналізації.

Позивачем не надано суду належних
і допустимих доказів того, що
обладнання охоронної сигналізації
передавалось відповідачу, як майно за
договором оренди.

Таким чином, суд прийшов до
висновку, що оскільки обладнання
охоронної сигналізації не входило до
переліку майна, яке передавалось
відповідачу по акту приймання-передачі
приміщення та майна, а тому не
підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
збитків у розмірі 2539,36 грн., які позивач
поніс у зв'язку з відновленням частково
відсутнього обладнання в охоронній
сигналізації та оренди відсутнього
обладнання охоронної сигналізації та
дообладнання систем охоронної
сигналізації.

Щодо вимог позивача про
відшкодування збитків у розмірі 400,00
грн., які, як зазначає позивач поніс у
зв'язку із установкою козирка на фасаді
будівлі, то в цій частині вимоги також
не підлягають задоволенню, оскільки є
безпідставними та необґрунтованими, з
огляду на наступне.

Відповідно до умов договору
оренди відповідач прийняв від позивача
частину нежитлового приміщення
загальною площею 479,1 кв.м., що належить
до внутрішньої частини
адміністративної будівлі по вул.
Перекопська, 19, Прилегла до будівлі
територія та зовнішні конструкції
будівлі, крім балкону, відповідачу не
передавалися, що підтверджується актом
приймання-передачі. Умовами договору
не передбачено обов'язку орендаря
контролювати та відповідати за
технічний стан зовнішніх конструкцій
будівлі. Суд також звертає увагу
позивача, що рахунок-фактура від 14.01.2014
на монтаж козирка не є належним доказом
понесених позивачем збитків, оскільки
не підтверджує фактичні витрати
позивача (а.с. 31).

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача про відшкодування
збитків у розмірі 2299,50 грн., які, як
зазначає позивач поніс у зв'язку із
заміною жалюзей вертикальних, з огляду
на наступне.

Відповідно до п. 5 акту
приймання-передачі від 02.01.2013
орендодавець передає разом з
приміщенням майно, в тому числі і
жалюзі 2-х секційні, кількістю 6 шт.,
вартістю 1200,0 грн. та жалюзі кількістю 13
шт., вартістю 2600,00 грн.

В акті здачі-прийняття приміщення
та майна від 20.12.2013р., представник
позивача - Влезько Є.Г. зазначив, що в
наявності є усі жалюзі, частково зняті
та знаходяться у кабінетах (а.с. 108).

Отже, позивачем не надано суду
належних і допустимих доказів, що
жалюзі не придатні до використання або
втрачені, та яка саме їх кількість.

Крім того, жалюзі передавались
відповідачу у кількості 19 штук, а у
рахунку на оплату №1 від 13.01.2013р. (а.с. 30)
в графі кількість зазначено - 21,9 кв.м.,
тобто без зазначення їх кількості. Суд
також звертає увагу позивача, що у
рахунку на оплату №1 від 13.01.2013р. навіть
не зазначено найменування покупця.
Таким чином, рахунок на оплату №1 від
13.01.2013 не є належним доказом понесених
позивачем збитків, оскільки не
підтверджує фактичних витрат позивача.

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача про відшкодування
збитків у розмірі 1785,40 грн., які, як
зазначає позивач поніс у зв'язку із
заміною ковроліну, оскільки рахунок №8
від 24.03.2014р.ю (а.с. 134) на який посилається
позивач, не є належним доказом
понесених позивачем збитків, оскільки
не підтверджує фактичних витрат
позивача.

Відповідно до ч.3 ст. 779 ЦК України,
наймач не відповідає за погіршення
речі, якщо це сталося внаслідок
нормального її зношення або упущень
наймодавця.

Позивачем не надано також
належних і допустимих доказів того, що
відповідач користувався річчю
(ковролін) не за її призначенням або з
порушенням умов договору. Позивачем
також не надано доказів, які б свідчили
у якому стані знаходився ковролін під
час передавання приміщення орендарю.

Не підлягають також задоволенню
вимоги позивача про відшкодування
збитків у розмірі 9579,49 грн., які
позивачу слід сплатити за клірингові
послуги, оскільки позивачем не надано
належних і допустимих доказів того, що
орендоване відповідачем приміщення
повернуто позивачу у не придатному для
використання стані. Надана позивачем
"Смета на выполнение клиринговых услуг"
(а.с. 135-137) взагалі не містить необхідних
реквізитів, щодо дати складання та на
підставі якого замовлення або угоди
замовляються дані послуги.

Крім того, на знайшли свого
підтвердження доводи позивача, щодо
повернення відповідачем орендованого
приміщення, оскільки відповідно до п.5.1.
договору повернення приміщення
орендодавцеві здійснюється за актом
здачі-приймання, вказаного доказу
позивачем суду не надано.

Частиною другою статті 795 ЦК
України встановлено, що повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору. З цього моменту договір найму
припиняється.

Керуючись зазначеними нормами
законодавства та враховуючи умови п.5.1,
п.5.2. договору, суд дійшов висновку про
безпідставність доводів позивача щодо
повернення відповідачем орендованого
приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

У відповідності до ст. 224
Господарського кодексу України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За загальним принципом
цивільного права особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, а
саме: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Статтею 225 Господарського кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати,
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена, вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

З аналізу наведених вище правових
норм вбачається, що відшкодуванню
підлягають завдані збитки, тобто
збитки, причиною яких є порушення
зобов'язання, якого припустився
боржник. Отже, між порушенням та
збитками має бути причинний зв'язок, за
відсутністю такого зв'язку збитки не
відшкодовуються.

Відповідно до пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України та статті
33 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Тобто, обов'язок щодо доведення
складу цивільного правопорушення,
наявність всіх елементів якого є
обов'язковою передумовою деліктної
відповідальності, покладається на
позивача. Проте, позивач таких доказів
суду не надав.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги
документально не підтверджені, а отже
такі, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представників сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 15.04.2014 р.

Суддя
С.В. Нікітенко