ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року
Справа №904/9088/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача

суддів: Виноградник О.М., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Суслі Я.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Корінчук В.В., довіреність
№1 від 13.07.11;

представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стім-Дніпропетровськ" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.01.2014 року у справі №904/9088/13

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Тріо", м.
Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Стім-Дніпропетровськ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 36 695 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 16.01.2014
року у справі №904/9088/13 (суддя Кеся Н.Б.)
позовні вимоги задоволенні частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Стім-Дніпропетровськ" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Тріо" суму в розмірі
26 621, 29 грн. Припинено провадження в
частині стягнення суми основного боргу
в розмірі 10 000 грн., що здійснено під час
судового розгляду.

Господарський суд першої інстанції
встановив факт поставки товару та його
неоплату в обумовлені договором
строки.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач з апеляційною скаргою, в
якій посилається на те, що судом
неправильно досліджені фактичні
обставини справи, які полягають у тому,
що за умовами укладеного між сторонами
договору обов'язок оплати поставленого
товару виникає з моменту його
реалізації, оскільки товар реалізовано
на суму 10 000 грн., то обов'язок
сплачувати виникає саме на цю суму, яка
і була сплачена. Просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

18.03.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення
господарського суду прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

22.04.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення вимог апеляційної скарги
та проси оскаржуване рішення залишити
без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, відповідно до вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України 20.02.2013
року №28.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.

На адресу відповідача направлялись
копії ухвал суду, що підтверджується
відбитком штемпеля канцелярії із
зазначенням дати та кількості
відправлених копій; на поштових
повідомлення міститься відбиток
представника про отримання поштового
відправлення (а.с. 117, 124). Суд вважає, що
вжив усі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд господарської справи
в апеляційній інстанції та реалізації
ним права судового захисту своїх
інтересів.

Вислухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, перевіривши доводи і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стім-Дніпропетровськ" не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої,
третьої статті 509, статей 526, 629
Цивільного кодексу зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від виконання
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з п.5.3 договору поставки №81 від 2
квітня 2012 року, у відповідності до
якого Покупець зобов'язаний оплатити
кожну товарну накладну, передану
Постачальником товару, не пізніше семи
банківських діб, з моменту реалізації
такої партії товару.

Питання доказування реалізації
поставленого товару повинно бути
покладено на відповідача у справі,
оскільки згідно з п.10.5 договору
поставки №81 від 2 квітня 2012 року
представники Постачальника не мають
права проводити перевірку якості
роботи в торгових залах Покупця
(переміщувати і робити викладку товару,
переписувати ціни і асортимент,
вступати у контакт з працівниками
магазинів Покупця) без отримання
письмової згоди у відділу маркетингу
реклами центрального офісу Покупця.

При кожному відвідуванні представник
Постачальника отримує усне
підтвердження допуску до робот в
торгових залах Покупця у адміністрації
магазину і зобов'язаний при собі мати
бейдж, який завірений печаткою
Постачальника з зазначенням прізвища
імені по батькові представника,
фотографії, місця роботи.

Таки чином, можливості позивача у
перевірці фактичної реалізації товару
обмежені, натомість відповідач має
можливість і зобов'язаний надати суду
докази не реалізації товару. Водночас,
у відповідності до ст. 657 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором
поставки продавець(постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк(строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькі діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашні або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і сплати
за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Тобто обов'язок постачальника
поставити товар кореспондується з
обов'язком покупця сплатити за нього
грошові кошти.

Суд першої інстанції правильно
становив фактичні обставини справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
підстави для його скасування відсутні.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стім-Дніпропетровськ" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 16.01.2014 року у справі №904/9088/13
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 16.01.2014
року у справі №904/9088/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 25.04.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
І.В. Тищик