м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 915/83/14 27.03.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд»

До Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова

корпорація України» в
особі філії «Врадіївський елеватор»

Про стягнення 46 541,47 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Прусакова О.М. - по
дов. № б/н від 14.10.2013

Від відповідача Колесник Р.Ю. - по
дов. № 103 від 13.03.2014

СУТЬ СПОРУ :

На розгляд Господарського суду
Миколаївської області передані вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд» до
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» в особі філії
«Врадіївський елеватор» про стягнення
збитків за договором складського
зберігання № 22 від 02.07.2012 у розмірі 46
541,47 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що між сторонами
було укладено договір складського
зберігання зерна № 22 від 02.07.2012 за
умовами якого позивач зобов'язався
передати, а відповідач прийняти на
зберігання зерно, надавати додаткові
послуги та в установлений строк
повернути зерно позивачу. Відповідач
згідно п. 4.1.16 договору зобов'язаний
здійснити відвантаження зерна
автомобільним або залізничним
транспортом наданим позивачем. 28.05.2013
позивачем було надано під навантаження
на територію відповідача вагони
маневровим тепловозом, що належать
відповідачу. відвантажити зерно було
неможливим оскільки тепловоз вийшов з
ладу. Вагони залишились на території
філії ПАТ «ДПЗКУ «Врадіївський
елеватор», забрати вагони локомотивом
залізниці було неможливо по технічним
характеристикам. Відповідач не вжив
заходів щодо прискорення ремонту
тепловоза, що призвело до простою з
28.05.2013 по 07.06.2013 вагонів та позивачем
понесені витрати в розмірі 46 541,47 грн.

Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 27.01.2014
порушено провадження у справі № 915/83/14
та призначено розгляд справи на 24.02.2014.

Ухвалою Господарського суду Київської
області № 915/83/14 від 24.02.2014 справу №
915/83/14 передано за встановленою
підсудністю до Господарського суду
міста Києва.

Матеріали справи № 915/83/14 були отримані
Господарським судом міста Києва 03.03.2014
та згідно автоматизованої системи
документообігу суду передані на
розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 915/83/14 від 05.03.2014 справу
призначено до розгляду на 20.03.2014.

Відповідач у поданому 19.03.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти позову
заперечує, оскільки за умовами п. 3.5.
договору приймання та відвантаження
зерна проводиться згідно з графіком,
який в обов'язковому порядку
погоджується із зерновим складом з
урахуванням технічних, технологічних
та організаційних можливостей
зернового складу. Відповідно до п. 3.7. та
п. 4.1.16. договору позивач має подати
письмову заявку, в якій зазначається
найменування культури, її кількість,
вид транспорту, залізнична станція
призначення, реквізити одержувача,
дата відвантаження. При відвантаженні
зерна залізничним транспортом,
зерновий склад зобов'язаний розпочати
навантаження вагонів не пізніше 10 днів
з моменту отримання заявки за умови
наявності рухомого складу, з
врахуванням графіка навантаження, що
склався на підприємстві та технічних,
технологічних і організаційних
можливостей зернового складу. Зерновий
склад зобов'язаний здійснити
відвантаження зерна в строки вказані в
заявці позивача. Відповідач вказує на
те, що від позивача жодної письмової
заявки на адресу відповідача не
надходило. отже, не відповідають
дійсності твердження позивача про
неналежне виконання відповідачем умов
договору. також зазначає, що відповідач
не міг здійснити відвантаження
залізничним транспортом, у зв'язку з
відсутністю технічної можливості,
оскільки 28.05.2013 при подачі вагонів на
територію філії сталась аварійна
ситуація - поломка тепловозу. у зв'язку
з аварією відповідач невідкладно в той
же день звернувся до ремонтної
організації з заявкою № 187 від 28.05.2013 в
якій просив виділити працівника для
наладки зламаного тепловозу.
Відповідач листом № 188 від 28.05.2013
повідомив начальника станції
Врадіївська Одеської залізниці про
неможливість відвантаження ТОВ
«Корнел-Трейд» зерна. Вагони не
знаходились на території філії
відповідача, а тому відповідач не несе
відповідальності за простій вагонів,
оскільки не приймав вагони у своє
розпорядження. Вагони залишились у
відповідальності позивача. Відповідач
вважає, що відсутній причинний зв'язок
між неправомірними діями відповідача і
збитками позивача та просить в
задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 20.03.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 27.03.2014.

Позивачем 27.03.2014 до відділу діловодства
суду подано заяву про уточнення
позовних вимог.

В судовому засідання 27.03.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

02.07.2012 між Публічним акціонерним
товариством «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» в особі філії «Врадіївський
елеватор» (зерновий склад) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд»
(поклажодавець) було укладено договір
складського зберігання зерна № 22 (далі
- договір).

Відповідно до умов п. 1.1. договору
поклажодавець зобов'язується передати,
а зерновий склад зобов'язується
прийняти на зберігання (зернові,
зернобобові, круп'яні, олійні культури)
врожаю 2012 року (далі - зерно), надавати
додаткові послуги, відповідно до
додатку № 1, що є невід'ємною частиною
даного договору та в установлений
строк повернути їх поклажодавцю або
особі, зазначеній ним як одержувач,
відповідно до якісних показників,
передбачених цим договором.

Позивач зазначає, що 28.05.2013 ним було
подано під навантаження на територію
Публічного акціонерного товариства
«Державна продовольчо-зернова
корпорація України» в особі філії
«Врадіївський елеватор» вагони
(зерновози), а саме № 95337028, № 95339354, №
95375200, № 9552664, № 95530457, № 95617536, № 95752358, №
95757563 маневреним тепловозом, що
належить Публічному акціонерному
товариству «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України». Відвантажити зерно було
неможливо, оскільки тепловоз вийшов з
ладу. Вагони залишились на території
філії Публічного акціонерного
товариства «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» «Врадіївський елеватор» та
простояли на ній з 28.05.2013 по 07.06.2013.
Відповідач не вжив заходів для
прискорення ремонту тепловоза. За час
простою вагонів з позивача було
списано Одеською залізницею 46 541,47 грн.

Спір виник внаслідок того, що на думку
позивача витрати позивача є збитками,
які виникли внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню
повністю з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 3.5. договору приймання
та відвантаження зерна проводиться
згідно з графіком, який в обов'язковому
порядку погоджується із зерновим
складом з урахуванням технічних,
технологічних та організаційних
можливостей зернового складу.

Згідно з п. 3.6. договору поклажодавець
доставляє та відвантажує зерно із
зернового складу автомобільним або
залізничним транспортом.

Пунктом 3.7. договору передбачено, що за
10 днів до передбачуваної дати
відвантаження зерна, поклажодавець
подає письмову заяву (лист-клопотання),
в якій повинно зазначатись
найменування культури, її кількість,
якість за класом, група згідно зі
стандартами, вид транспорту,
залізнична станція призначення,
реквізити одержувача, дата
відвантаження. При відвантаженні зерна
залізничним транспортом, зерновий
склад зобов'язаний розпочати
навантаження вагонів не пізніше 10 днів
з моменту отримання заявки про
відвантаження за умови наявності
рухомого складу, з урахуванням графіка
відвантаження, що склався на
підприємстві та технічних,
технологічних і організаційних
можливостей зернового складу.

Згідно з п. 4.1.10. договору зерновий склад
зобов'язаний повернути зерно за першою
вимогою поклажодавця у разі, коли
передбачений договором строк
зберігання не закінчився за умови, якщо
поклажодавець за 10 днів до
передбачуваної дати відвантаження
зерна, подає письмову заяву
(лист-клопотання), в якій повинно
зазначатись найменування культури, її
кількість, якість за класом, група
згідно зі стандартами, вид транспорту,
залізнична станція призначення,
реквізити одержувача, дата
відвантаження.

При відвантаженні зерна залізничним
транспортом, зерновий склад
зобов'язаний розпочати навантаження
вагонів не пізніше 10 днів з моменту
отримання заявки про відвантаження за
умови наявності рухомою складу, з
урахуванням графіка відвантаження, що
склався на підприємстві та технічних,
технологічних і організаційних
можливостей зернового складу.

Відповідно до п. 4.1.16. договору зерновий
склад зобов'язаний здійснити
відвантаження зерна автомобільним або
залізничним транспортом, наданим
поклажодавцем в строки, вказані в
письмовій заявці поклажодавця.

Отже, умовами договору передбачено, що
підставою для здійснення зерновим
складом відвантаження зерна є подана
поклажодавцем заява із зазначенням
передбачуваної дати відвантаження за
умови наявності технологічних
можливостей у зернового складу.

Позивачем належних доказів того, що він
звертався до відповідача з відповідною
заявою, в якій би була зазначена дата
відвантаження зерна 28.05.2013 не подано, а
отже не підтверджено порушення
відповідачем умов договору.

У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються : вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

На підставі ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: 1) припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; 2) зміна умов
зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.

Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі понесених витрат.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Позивачем належних та допустимих
доказів в підтвердження наявності вини
у відповідача та доказів понесення
позивачем збитків в розмірі 46 541,47 грн.
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань відповідача договірних
відносин не подано.

Отже, позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідача та
понесеними збитками саме внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення збитків.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кернел-Трейд» є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 01.04.2014.

Суддя
В.В.Сівакова