КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Справа№ 910/2104/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Гарник Л.Л.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря Волошиної З.В.

та представників:

від заявника (боржника) - Загородній
С.В. (довіреність від 22.10.2013 №
633);

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
ухвалу господарського суду м. Києва від
13.02.2014

у справі № 910/2104/14 (суддя Баранов Д.О.)

за заявою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

про порушення справи про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 13.02.2014 у справі № 910/2104/14
заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про порушення справи про банкрутство
повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
суду першої інстанції, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою від 25.02.2014, в якій просить суд
скасувати ухвалу господарського суду
м. Києва від 13.02.2014 у справі № 910/2104/14 та
передати матеріали заяви на новий
розгляд до господарського суду м. Києва
для вирішення питання щодо прийняття
вказаної заяви.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 у даній
справі прийнято до провадження
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на вказану
ухвалу господарського суду міста Києва
від 13.02.2014 у даній справі та призначено
розгляд даної апеляційної скарги на
26.03.2014.

У зв'язку з перебуванням судді Шипка
В.В. у відпустці, за розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
26.03.2014, сформовано склад колегії суддів
для здійснення розгляду апеляційної
скарги у справі № 910/2104/14 у наступному
складі: головуючий суддя: Доманська
М.Л., судді: Гарник Л.Л.,
Верховець А.А. Ухвалами Київського
апеляційного господарського суду від
26.03.2014 вказану апеляційну скаргу
прийнято до провадження у новому
складі суду та її розгляд відкладено на
09.04.2014.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця
А.А. у відпустці, за розпорядженням
секретаря судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
09.04.2014, сформовано склад колегії суддів
для здійснення розгляду апеляційної
скарги у справі № 910/2104/14 у наступному
складі: головуючий суддя: Доманська
М.Л., судді: Гарник Л.Л.,
Пантелієнко В.О. Ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
09.04.2014 вказану апеляційну скаргу
прийнято до провадження у новому
складі суду.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини 2
статті 101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційної інстанції
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити.

Розглянувши наявні матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку фактичних
обставин даної справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, Київський апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює
серед основних засад судочинства,
зокрема, забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати
сторони та інші учасники судового
процесу, зазначені у цьому Кодексі та
Законі про банкрутство.

В даному випадку, відповідно до
приписів розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
застосовуються норми Закону в
редакції, що діяла з 19.01.2013 (далі по
тексту - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України
встановлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно статей 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Повертаючи матеріали заяви Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 без розгляду,
господарський суд м. Києва обґрунтував
оскаржувану ухвалу тим, що подані
заявником докази є недостатніми для
прийняття заяви про порушення справи
про банкрутство в порядку ст. ст. 90, 91
Закону, посилаючись на вимоги ст. 54 та
ст. 57 ГПК України та ч. 1 ст. 15 Закону, а
саме, зазначив про те, що заявник
вказуючи на наявність договору як
підставу виникнення зобов'язань перед
кожним із шести визнаних ним
кредиторів та строк виконання
зобов'язань за кожним із них, на
підтвердження вказаних обставин надав
лише один із таких договорів, решта
договорів в матеріалах поданої заяви
відсутня. Крім того, суд першої
інстанції зазначив, що заявником не
враховано позицію Вищого
господарського суду України щодо
процедури (та вимоги до неї)
автоматичного відбору кандидатів на
призначення арбітражного керуючого у
справах про банкрутство та до заяви
заявником не додано витяг з ЄДРПОУ
стосовно боржника.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
апелянт посилається на те, що при
прийнятті оскаржуваної ухвали
господарським судом першої інстанції в
неповному обсязі були дослідженні всі
фактичні обставини справи, які суттєве
значення мали для вирішення питання
щодо порушення провадження у справі
про банкрутство Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 с. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону,
господарський суд не пізніше 5 днів з
дня надходження до господарського суду
заяви про порушення справи про
банкрутство повертає її та додані до
неї документи без розгляду, якщо: -
заяву підписано особою, яка не має
права її підписувати, або особою,
посаду якої у заяві не зазначено; -
заява не відповідає змісту вимог,
зазначених у Законі; - не подано доказів
щодо сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі; -
заявник-кредитор не подав доказів
неспроможності боржника виконати свої
грошові зобов'язання перед кредиторами
в розмірі, визначеному ч. 3 ст. 10 Закону,
протягом трьох місяців після відкриття
виконавчого провадження, якщо інше не
передбачено Законом; - заявник-кредитор
не надав доказів надсилання боржнику
копії заяви і доданих до неї
документів; - з інших підстав,
передбачених ст. 63 ГПК України, з
урахуванням вимог Закону.

Частиною 3 статті 11 Закону встановлено
перелік документів (не вичерпний), які в
обов'язковому порядку має додати
боржник (юридична особа або фізична
особа-підприємець) до своєї заяви про
порушення провадження у справі про
власне банкрутство, в тому числі:
перелік кредиторів боржника, вимоги
яких визнаються боржником, із
зазначенням загальної суми грошових
вимог усіх кредиторів, а також щодо
кожного кредитора - його імені або
найменування, його місцезнаходження
або місця проживання,
ідентифікаційного коду юридичної
особи або реєстраційного номера
облікової картки платника податків (за
наявності), суми грошових вимог
(загальної суми заборгованості,
заборгованості за основним
зобов'язанням та суми неустойки
(штрафу, пені) окремо), підстав
виникнення зобов'язань, а також строку
їх виконання згідно із законом або
договором.

Статтею 63 ГПК України передбачений
перелік підстав повернення позовної
заяви та доданих до неї документів,
який є вичерпним і розширенню не
підлягає. Наведене свідчить, що
будь-які інші порушення в оформленні
позовної заяви та доданих до неї
документів не може бути підставою для
повернення позовної заяви.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
обставин, на яких грунтується позовна
вимога, доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини,
обгрунтований розрахунок стягуваної
чи оспорюваної суми.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
позовна заява, так само як і заява про
порушення провадження у справі про
банкрутство, повинна містити виклад
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, зазначення доказів, що
підтверджують позов.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 90 Закону правила,
передбачені цією статтею,
застосовуються до відносин, пов'язаних
з визнанням фізичної особи - підприємця
банкрутом. Підставою для визнання
фізичної особи - підприємця банкрутом є
його нездатність задовольнити вимоги
кредиторів за грошовими зобов'язаннями
та/або виконати обов'язок із сплати
обов'язкових платежів.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону
боржник зобов'язаний звернутися до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство у
разі, якщо під час ліквідації боржника
не у зв'язку з процедурою банкрутства
встановлено неможливість боржника
задовольнити вимоги кредиторів у
повному обсязі.

Як встановлено під час апеляційного
провадження, заява Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 мотивована
тим, що під час ліквідації боржника не у
зв'язку з процедурою банкрутства,
боржником було виявлено неможливість
задовольнити вимоги кредиторів у
повному обсязі, у зв'язку з чим він
зобов'язаний був звернутися до суду із
заявою про порушення провадження у
справі про банкрутство. В заяві про
порушення провадження у справі про
банкрутство, Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 зазначено,
що ним визнано вимоги кредиторів на
суму 134 080,00 грн. З огляду на додатки до
заяви про порушення провадження у
справі про банкрутство, встановлено, що
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
додано копії наступних документів:
свідоцтво про державну реєстрацію;
свідоцтво платника єдиного податку;
ліквідаційний баланс на 08.01.2014; звіт про
фінансові результати за період з 01.01.2012
по 08.01.2014; опис документів від 23.10.2013;
викопіювання з газети Голос України
від 08.11.2013 № 210 (5710); ухвала
Солом'янського районного суду м. Києва
від 09.12.2013 у справі № 760/26812/13-ц; позовна
заява ОСОБА_4 про захист прав
споживачів від 05.12.2013; заява-претензія
від 10.12.2013; претензія про повернення
грошових коштів від 25.12.2013 № 1; ухвала
Голосіївського районного суду м. Києва
від 11.11.2013 у справі №
752/19772/13-ц; позовна заява ОСОБА_5; лист від
20.12.2013; претензія від 12.11.2013; договір від
20.06.2013 № 358с; претензія від 11.10.2013; акт
прийому-передачі виконаних робіт від
01.11.2013; акт від 20.01.2013; акт від 15.06.2013; акт
технічного огляду обладнання від
18.09.2013; довідка-рахунок від 07.02.2014 серії
ВІА №335054. Також, додано і оригінали
документів, а саме: перелік кредиторів,
вимоги яких визнаються боржником;
перелік майна боржника; відомості про
рахунки боржника, відкриті в банках;
квитанція про сплату судового збору;
описи вкладення в цінний лист.

Як вірно зазначив суд першої інстанції
в оскаржуваній ухвалі заявником не
додержано вимог приписів п. 3 ч. 1 ст. 63
ГПК України, а саме, в заяві не вказано
доказів, що підтверджують викладені в
заяві обставини щодо пред'явлення до
боржника грошових вимог на суму 189 884,80
грн. В заяві не вказано обставин, на
підставі яких у відповідних кредиторів
виникли саме грошові вимоги до
боржника. Навіть у переліку
кредиторів, вимоги яких визнаються
боржником (додаток до заяви), не
зазначено підстав виникнення саме
грошових зобов'язань боржника перед
кредиторами, не зазначено строку
виконання саме грошового зобов'язання,
як того вимагає ч. 3 ст. 11 Закону. У
вказаному переліку заявник вказує на
наявність договорів як підставу
виникнення зобов'язань перед кожним із
шести визнаних ним кредиторів та строк
виконання зобов'язань за кожним із цих
договорів щодо виконання ним
відповідних робіт. Доказів виникнення
договірних відносин з цими кредиторами
не надано, договори в матеріалах
поданої заяви відсутні. При цьому, в
апеляційній скарзі апелянт зазначає,
„що на підставі договорів укладених з
клієнтами, боржник приймав на себе
зобов'язання щодо виконання робіт по
виготовленню і монтажу певних
конструкцій, і ці зобов'язання не є
грошовими".

Враховуючи вищевикладене та
дослідивши матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку, що заявником у
заяві не вказано доказів на
підтвердження викладених в заяві
обставин, у тому числі щодо наявності
саме грошових зобов'язань боржника
перед кредиторами.

Наведене вище свідчить про
обґрунтованість прийнятої
оскаржуваної ухвали та унеможливлює
задоволення скарги, оскільки саме
відповідні вимоги чинного
законодавства, що передбачені ст. 15
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», ст. 63
ГПК України дотримані судом першої
інстанції у повному обсязі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у
відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону
повернення заяви про порушення
провадження у справі про банкрутство
не перешкоджає повторному зверненню з
такою заявою до господарського суду у
встановленому порядку.

До того ж ч. 4 ст. 11 Закону передбачає, що
боржник подає заяву до господарського
суду за наявності майна, достатнього
для покриття судових витрат, якщо інше
не передбачене Законом.

У будь-якому разі боржник позбавлений
права подавати заяву до господарського
суду за відсутності майна, достатнього
для покриття судових витрат.

Судова колегія звертає увагу апелянта
на те, що у разі повторного звернення з
відповідною заявою до господарського
суду боржник має обґрунтувати
наявність майна для покриття судових
витрат, при якому він може реалізувати
своє право на звернення до
господарського суду зі своєю заявою
про порушення справи про банкрутство.

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, судова колегія
відхиляє доводи апелянта - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, викладені в
апеляційній скарзі від 25.02.2014, за
необґрунтованістю.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 від 25.02.2014,
зміни чи скасування ухвали суду першої
інстанції від 13.02.2014 у справі № 910/2104/14.
Порушень норм матеріального чи
процесуального права, які могли
призвести до зміни чи скасування
вказаної ухвали у даній справі,
судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", ст. ст. 99, 101- 106
ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 від 25.02.2014
залишити без задоволення, а ухвалу
господарського суду міста Києва від
13.02.2014 у справі № 910/2104/14 -
без змін.

2. Матеріали справи № 910/2104/14 повернути
до господарського суду міста
Києва для подальшого розгляду.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний
14.04.2014.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
Л.Л. Гарник

В.О. Пантелієнко