ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р.
Справа № 921/1138/13-г/7

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Юрченка Я.О.

суддів:
Давид Л.Л.

Данко Л.С.

розглянувши апеляційну скаргу
заступника Тернопільського прокурора
з

нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, м.Тернопіль від 08.02.2014

на рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.01.2014 року

у справі №921/1138/13-г/7

за позовом: Заступника
Тернопільського прокурора з нагляду за
додержанням законів у

воєнній сфері, м. Тернопіль в інтересах
держави в особі Державного агентства
резерву України м. Київ в особі
Комунальної установи Тернопільської
обласної ради "База спеціального
медичного постачання", м.Тернопіль

до відповідача: Бучацької центральної
комунальної районної лікарні, м.Бучач,
Бучацький

район, Тернопільська область

про стягнення 32 747,39 грн. заборгованості
за передані матеріальні цінності
мобілізаційного резерву,

за участю представників:

від прокуратури: Покора К.В.рокуратури:

від позивача : Ткач О.Є.;

від відповідача: не з'явився;

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 20.01.2014 року
у справі №921/1138/13-г/7 (суддя Стадник М.С.)
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні на
користь Державного агентства резерву
України в особі Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання" 5
662,00 грн. боргу за поставлений товар. В
частині стягнення 27 085,39 грн.
відмовлено. Стягнуто з Бучацької
центральної комунальної районної
лікарні в доход Державного бюджету
України 297, 30 грн. судового збору.

Заступник Тернопільського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері не
погоджуючись із прийнятим рішенням
подав апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати в частині відмови у
задоволенні позову та прийняти в цій
частині нове рішення, яким позов
задоволити, оскільки, вважає
оскаржуване рішення таким, що прийняте
з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права та процесуального права.

Позивач - комунальна установа
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання"
підтримуючи вимоги апеляційної скарги
подала відзив на неї, в якому просить
задоволити апеляційну скаргу.

Відповідач - Бучацька центральна
комунальна районна лікарня
заперечуючи вимоги апеляційної скарги
у відзиві на неї зазначає про
безпідставність апеляційних вимог та
відсутність правових підстав для її
задоволення.

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів Юрченка Я.О.
(головуючий), Давид Л.Л., Данко Л.С.,
визнав подані матеріали справи
достатніми для прийняття апеляційної
скарги до провадження та ухвалою від
24.02.2014 року призначив до розгляду в
судовому засіданні на 18.03.2014 року.

З підстав, визначених в ухвалі
суду від 18.03.2014 року розгляд даної
справи відкладено на 01.04.2014 року.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, хоча, належним чином
повідомлявся про час і місце розгляду
даної справи. З огляду на те, що явка
уповноваженого представника
відповідача обов'язковою не
визнавалась, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за його
відсутності, оскільки, наявних
матеріалів справи достатньо для
прийняття законного і обґрунтованого
рішення.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача підтримали
вимоги апеляційної скарги та просили
її задоволити.

Розглянувши апеляційну скаргу та
відзиви на неї, вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення прокурора та
представника позивача, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про порушення місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення норм матеріального права та
процесуального права.

Аналізом матеріалів справи
колегією суддів встановлено наступне.

У відповідності до положень розділу II
статуту Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання"
(надалі - База спецмедпостачання)
основною метою діяльності і завданнями
Установи є робота з мобілізаційним
резервом, зокрема, забезпечення
поповнень, зберігань, освіжень, заміни
та поновлень матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, здійснення їх
відпуску, відповідно до встановлених
вимог, зберігання такого майна тощо.

База спецмедпостачання на підставі
дозволів Міністерства охорони
здоров'я України №266 від 14.08.1998р., від
16.11.2000р., спільного дозволу МОЗ України
та Державного агентства з управління
державним матеріальним резервом
України від 05.06.2001р. №03/217, на виконання
наказу Управління охорони здоров'я
Тернопільської облдержадміністрації
№2 від 26.11.1998р., рознарядок на
реалізацію медичних препаратів,
випущених з розривом в часі
лікувальним установам Управління
охорони здоров'я погоджених Базою
спецмедпостачання та затверджених
Управлінням охорони здоров'я
Тернопільської облдержадміністрації
на четвертий квартал 1997р., на 1998р., 1999р.
,2001р., по накладних: №20/к від 18.07.1997р. на
суму 4536,20 грн., №31 від 01.12.1997р. на суму
3802,50 грн., №3 від 20.02.1998р. на суму 88,48 грн.,
№6/к від 12.03.1998р. на суму 4676,40 грн., №9/к
від 19.03.1998р. на суму 9,78 грн., №17/к від
16.06.1998р. на суму 1705,54 грн., №42/к від
09.10.1998р. на суму 67,20 грн., №43/к від 09.10.1998р.
на суму 490,43 грн., №29 від 11.12.1998р. на суму
346,42 грн., № 57/к від 18.12.1998р. на суму 1372,42
грн., № 82/к від 23.03.1999р. на суму 1304,87 грн.,
№ 24 від 25.03.1999р. на суму 877,86 грн., № 94/к
від 21.05.1999р. на суму 324,85 грн., №95/к від
21.05.1999р. на суму 1256,55 грн., №19/с від
09.06.1999р. на суму 841,40 грн., №40/с від
20.08.1999р. на суму 828,05 грн., № 58 від 20.08.1999р.
на суму 145,60 грн., №5/к від 16.03.2000р. на суму
1016,85 грн., №26 від 30.06.2000р. на суму 2458,51
грн., №32 від 18.07.2000р. на суму 4534,66 грн.,
№27/к від 19.10.2000р. на суму 50,40 грн., №30/к
від 20.10.2000р. на суму 619,36 грн., №13/с від
13.04.2001р. на суму 1082,90 грн., №20 від 13.04.2001р.
на суму 1187,75 грн., №18 від 09.04.2001р. на суму
600,00 грн. та №1/с від 01.02.2002р. на суму 200,00
грн. передано з мобілізаційного
резерву, а Бучацькою центральною
комунальною районною лікарнею (далі -
відповідач) через своїх представників,
які діяли на підставі довіреностей на
отримання: ГАЛ №002998 від 17.07.1997р., ГАЛ
№003288 від 28.11.1997р., АБР №665147 від 20.02.1998р.,
АБР №665211 від 12.03.1998р., АБР №665219 від
14.03.1998р., ЕАЛ №134607 від 15.06.1998р., АБР №665280
від 09.10.1998р., ЕАЛ №134574 від 08.10.1998р., ЯАФ
№299511 від 10.12.1998р., ЯАФ №299521 від 17.12.1998р.,
ЯАЗ №925212 від 24.03.1999р., ЯАЗ №925201 від
18.03.1999р., ЯАЗ №925204 від 18.03.1999р., ЯАЗ №925367
від 19.05.1999р., ЯАЗ №925276 від 14.08.1999р., ЯАЗ
№925276 від 14.08.1999р., ЯАЗ №925277 від 19.08.1999р.,
ЯВЛ №864367 від 16.03.2000р., ЯВЛ №864468 від
29.06.2000р., ЯВЛ №864477 від 17.07.2000р., ЯГД №978316
від 19.10.2000р., ЯГЛ №942488 від 12.04.2001р., ЯГЛ
№942489 від 12.04.2001р. та ЯДС №012747 від
30.01.2002р., прийнято у власність товар
(медпрепарати) - всього на загальну суму
- 34692,24 грн.

Отже, матеріалами справи
підтверджується та не заперечується
сторонами факт передачі позивачем та
отримання товару відповідачем на
загальну суму 34 692,24 грн.

При цьому, місцевим господарським
судом вірно встановлено, що підписані
накладні, є первинними обліковими
документами, на підставі яких
провадяться записи у реєстрах
бухгалтерського обліку та які фіксують
та підтверджують факт здійснення
господарської операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення, та на підставі яких
виникає зобов'язання щодо здійснення
розрахунку за отримані товари (п.12
Положення про організацію
бухгалтерського обліку i звітності в
Україні, затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 03.04.1993р.
№250 (втратила чинність згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.02.2000р. №419), п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затверджене
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р.).

Із змісту дозволів та рознарядок товар
(медикаменти) відпускався з метою
запобігання матеріальних збитків та
без попередньої оплати.

Наведені обставини не заперечуються
сторонами, підтверджуються
документальними доказами та вірно
встановлені місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення.

Також місцевий господарський суд вірно
встановив, що загальні принципи
формування, розміщення, зберігання,
використання, реалізація, поповнення
та освіження (поновлення) запасів
державного матеріального резерву, в
т.ч. в період їх реалізації,
регулювалися та регулюються Законом
України "Про державний матеріальний
резерв" (закон введено в дію з дня
опублікування - 22 лютого 1997 року згідно
з Постановою Верховної Ради України
від 24.01. 1997 року №52/97-ВР); Порядком
формування, розміщення та проведення
операцій з матеріальними цінностями
державного резерву, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.97 №1129; Положенням про державний
матеріальний резерв, затвердженим
постановою Кабінетів Міністрів
України №280-05 від 27.05.1992р. (втратила
чинність на підставі п.2 постанови
Кабінету Міністрів України від 08.10.97
№1129), Цивільним кодексом Української
РСР (від 18.07.1963 р., втратив чинність з
01.01.2004 р., далі ЦК УРСР), Цивільним
кодексом України від 16.01.2003 р. (набрав
чинності 01.01.2004 р., далі ЦК України).

Правовідносини, що склалися між
сторонами, за своєю правовою природою є
договором купівлі - продажу укладеного
в усній формі, що не суперечить ст. 43 ЦК
УРСР, згідно якої угоди, що виконуються
під час їх укладення, можуть укладатись
усно, якщо інше не встановлено
законодавством Союзу РСР і Української
РСР та ст. 224 ЦК УРСР, згідно якої за
договором купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.
Тобто обов'язок у покупця виникає з
моменту прийняття такого майна. Іншого
законодавством Союзу РСР і Української
РСР не передбачено, а спеціальною
нормою ст.692 ЦК України строк виконання
грошового зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу
встановлений після прийняття товару
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару, при цьому, дана норма не
ставиться в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

З'ясуванням документальних доказів у
справі встановлено, що відповідно до
розрахунку заборгованості Бучацької
комунальної центральної лікарні перед
Комунальною установою Тернопільської
обласної ради «База спеціального
медичного постачання» за період з
01.01.1996 року по 01.02.2002 року позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
згідно із відповідними накладними
товар на загальну суму 34 692,24 грн.

Відповідачем здійснено часткову
оплату за отриманий товар в сумі 1944,85
грн.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
32 747,39 грн.

Відповідачем не заперечується
наявність заборгованості перед
позивачем в сумі 32 747,39 грн. (а.с.17-19, 83;
том 1). Однак, вважає, що до спірних
правовідносин у даній справі слід
застосувати позовну давність, на
підставі чого відмовити у позові.

Місцевий господарський суд при
прийнятті оскаржуваного рішення
дійшов висновку про наявність правових
підстав для застосування позовної
давності до спірних правовідносин у
даній справі. Проте, колегія суддів
вважає такий висновок помилковим.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки,
перебіг якого починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна дізнатися про
порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР).

Статтею 83 ЦК УРСР передбачалися
вимоги, на які позовна давність не
поширюється.

Так, положення про державний
матеріальний резерв, затверджене
постановою Кабінетів Міністрів
України №280-05 від 27.05.1992р. (далі -
положення) втратило чинність на
підставі п.2 постанови Кабінету
Міністрів України №1129 від 08.10.1997р. "Про
затвердження Порядку формування,
розміщення та проведення операцій з
матеріальними цінностями державного
резерву" та виходячи із змісту абз.4 ч.1
ст.83 ЦК УРСР підстави для застосування
вказаного положення до спірних
правовідносин у даній справі відсутні.

Разом з тим, норми ст.83 ЦК
УРСР, а саме - абз.2 ч.1, передбачали, що
позовна давність не поширюється на
вимоги державних організацій про
повернення державного майна з
незаконного володіння колгоспів та
інших кооперативних та інших
громадських організацій або громадян
були чинними на момент виникнення
спірних правовідносин, а відтак,
повинні бути застосовані до
правовідносин у даній справі.

З матеріалів справи вбачається,
що позов у даній справі заявлено
прокурором в інтересах держави в особі
Державного агентства резерву України
(орган, уповноважений здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах) в особі Комунальної
установи Тернопільської обласної ради
«База спеціального медичного
постачання».

Предметом позову у даній справі є
стягнення (з метою повернення) грошових
коштів (майно) в сумі 32 747,39 грн. за
отриманий товар.

З системного аналізу норм ст. ст.
43, 224 ЦК УРСР, ст. ст. 530, 692 ЦК України
вбачається, що обов'язок покупця
здійснити оплату за отриманий товар
виникає з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, після чого
невиконання покупцем свого обов'язку
щодо здійснення оплати вартості
отриманого товару є таким, що
суперечить вимогам законодавства
(незаконне володіння такими грошовими
коштами).

Відтак, норми ст.83 ЦК УРСР,
зокрема, абз.2 ч.1 повинні
застосовуватись до спірних
правовідносин у даній справі.

Відповідно до п.1 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року та згідно із п.2 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України
Цивільний кодекс Української РСР від 18
липня 1963 року, визнано таким, що втратив
чинність з 1 січня 2004 року.

Відповідно до пунктів 4, 6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України, положення цього кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності, а
правила ЦК України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Статтею 2 Закону України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів"
№1713-IV від 12.05.2004р. доповнено частину
першу статті 268 ЦК України " Вимоги, на
які позовна давність не поширюється"
пунктом 6 згідно якого позовна
давність не поширюється на вимогу
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює управління державним
резервом, стосовно виконання
зобов'язань, що випливають із Закону
України "Про державний матеріальний
резерв".

При цьому, в законі України "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів" №1713-IV від 12.05.2004р. (який набрав
чинності з дня опублікування - 30.06.2004р.)
зазначено про зворотну дію закону:" II.
Цей Закон набирає чинності з дня його
опублікування, крім пункту 4 статті 1 і
статті 2, які набирають чинності з 1
січня 2004 року.".

Отже, враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що позовна давність не
поширюється на позовні вимоги у даній
справі. Відтак, місцевий господарський
суд дійшов помилкового висновку про
відмову в позові в частині стягнення 26
818,13 грн. заборгованості.

Колегія суддів вважає помилковим
висновок місцевого господарського
суду про відмову в позові в частині
стягнення 267,20 грн. (заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
01.01.1996 року), оскільки, відповідно до
акту від 23.07.2009 року (а.с.17; том 1),
відповідач визнає наявність
заборгованості перед позивачем в сумі
32 727,39 грн., в тому числі 267,20 грн., згідно
із долученим розрахунком (а.с.16; том1),
яка виникла в період з 1996 року по 2002 рік.

Так, відповідно до ч.3 ст.43 ГПК України
визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Однак, відповідно до ч.5 ст.78 ГПК України
у разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

В даному випадку, визнання
відповідачем заборгованості в розмірі
заявлених позовних вимог не порушують
прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб, оскільки, такі вимоги є
документально обґрунтованими.

Крім того, місцевий господарський суд
помилково відмовив у позові в частині
стягнення заборгованості в розмірі
1944,85 грн., розцінюючи вказану суму як
часткову оплату відповідачем
отриманих товарів. Так дійсно,
відповідачем здійснено часткову
оплату в сумі 1944,85 грн., що
підтверджується долученим до позовної
заяви розрахунком заборгованості
(а.с.16; том 1). Проте, така оплата,
врахована позивачем при обчисленні
позовних вимог в розмірі 32 747,39 грн.,
виходячи із загальної вартості
переданого відповідачу товару на суму
34 692,24 грн. (загальна вартість товару 34
692,24 грн. - часткова оплата 1944,85 грн. = 32
747,39 грн.).

Отже, враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що рішення
господарського суду Тернопільської
області у справі №921/1138/13-г/7 від 20.01.2014
року слід скасувати в частині відмови у
стягненні заборгованості в сумі 27 085,39
грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким позов задоволити,
стягнувши із відповідача 27 085,39 грн.
заборгованості.

Згідно із ст. 49 ГПК України судові
витрати по сплаті судового збору в суді
апеляційної інстанції слід покласти на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу заступника
Тернопільського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
м.Тернопіль від 08.02.2014 року задоволити.

2. Рішення господарського суду
Тернопільської області від 20.01.2014 року
у справі №921/1138/13-г/7 скасувати в частині
відмови у стягненні заборгованості в
сумі 27 085,39 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні (вул.
Чортківська, 48, м. Бучач, Тернопільська
область, ідентифікаційний код 02000547) на
користь Державного агентства резерву
України в особі Комунальної установи
Тернопільської обласної ради "База
спеціального медичного постачання"
(вул.С.Крушельницької, 18/302, м.Тернопіль,
ідентифікаційний код 00182113) - 27 085,39 грн.
боргу за поставлений товар.

3. Стягнути з Бучацької центральної
комунальної районної лікарні
(вул.Чортківська, 48, м.Бучач,
Тернопільська область,
ідентифікаційний код 02000547) судовий
збір за розгляд справи в апеляційному
порядку в сумі 913,50 грн. за наступними
реквізитами: банк ГУДКСУ у Львівській
області, МФО банку 825014, отримувач УДКСУ
у Личаківському районі м.Львова, код
отримувача (код ЄДРПОУ) 38007620, рахунок
2006.

4. Доручити місцевому господарському
суду видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

6. Матеріали справи повернути
господарському суду Тернопільської
області.

Повний текст постанови
виготовлено 07.04.2014 року

Головуючий-суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Данко Л.С.