м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25767/13 03.04.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Універсальна"до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Статус"про
стягнення 2 430,52 грн. Суддя Стасюк
С.В.

Представники сторін:

від позивача Ляшенко А.В. (дов. №
2498D/2013 від 2013 року)від відповідача не
з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 03 квітня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Універсальна"
(надалі по тексту - позивач) звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Статус"
(надалі по тексту - відповідач) про
стягнення 2 430,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 08.01.2014 року порушено
провадження у справі № 910/25767/13, розгляд
справи призначено на 07.02.2014 року.

За розпорядженням Голови
господарського суду міста Києва від
07.02.2014 року з метою дотримання
процесуальних строків, керуючись
пунктом 2.6. рішення зборів суддів
господарського суду міста Києва від
03.02.2011 року (протокол №1 від 03.02.2011 року)
та статтею 4-6 Господарського
процесуального кодексу України, справу
№ 910/25767/13 передано для розгляду судді
Стасюку С.В. у зв'язку з перебуванням
судді Шкурдової Л.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.02.2014 року суддя Стасюк С.В.
прийняв справу № 910/25767/13 до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 06.03.2014 року

Представники сторін в судове засідання
06.03.2014 року не з'явилися, вимоги ухвали
суду від 07.02.2014 року не виконали, про
причини своєї неявки суд не повідомив,
про дату та час слухання справи
повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року розгляд справи
було відкладено на 20.03.2014 року, у зв'язку
з неявкою сторін та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.

20.03.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове
засідання 20.03.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 06.03.2014 року не
виконав, письмового відзиву на позов не
надав, про причини своєї неявки суд не
повідомив, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

У судовому засіданні 20.03.2014 року
представник позивача заперечив проти
поданого ним клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року розгляд справи
було відкладено на 03.04.2014 року, у зв'язку
з неявкою відповідача та необхідністю
подання додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 03.04.2014 року
представник позивача надав усні
пояснення по справі, в яких підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 03.04.2014 не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відмітками на звороті
ухвал суду та поштовими повідомленнями
про вручення поштового відправлення з
відмітками про вручення.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, відповідач зареєстрований за
адресою: 02160, м. Київ, пр-т
Возз'єднання, 15, офіс 109 на яку було
відправлено ухвали суду у справі
№ 910/25767/13.

У відповідності з положеннями пункту
3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з частиною 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши подані позивачем
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2010 року між Публічним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Універсальна" (страховик) та
ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено
договір №3112/256/000003 добровільного
страхування наземного транспорту
(надалі - Договір страхування),
відповідно до умов якого страховик
зобов'язувався відшкодувати збитки, що
могли настати у зв'язку з пошкодженням
або знищенням автомобіля марки "КІА",
державний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
22.02.2011 року в м. Києві по вул. Фрунзе, 103-А
сталася дорожньо-транспортна пригода
(надалі по тексту - ДТП) за участю
автомобіля марки "КІА", державний номер
НОМЕР_1 та автомобіля марки "ГАЗ",
державний номер НОМЕР_2, яким керував
ОСОБА_3

ДТП сталася в результаті порушення
водієм автомобіля марки "ГАЗ",
державний номер НОМЕР_2
правил дорожнього руху України,
останнього визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
згідно з постановою Подільського
районного суду м. Києва від 18.03.2011 року у
справі № 3-1682/11.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля марки "ГАЗ",
державний номер НОМЕР_2, за шкоду
завдану майну третіх осіб під час ДТП,
була застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Статус", що підтверджується
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВК/4374458 від 19.05.2010 року.

Внаслідок вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди
автомобіль марки "КІА", державний номер
НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.

21.06.2011 року позивач, виходячи із рахунку
фактури № СФ-0000079
від 25.02.2011 року та враховуючи умови
страхування, визначив розмір
страхового відшкодування в сумі 7 571,54
грн., про що склав страховий акт №
.

Відповідно до умов договору №3112/256/000003
добровільного страхування наземного
транспорту від 15.10.2010 року, позивачем
було здійснено виплату страхового
відшкодування на користь
страхувальника в сумі 7 571,54 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 26.07.2011 року (належним чином
засвідчена копія міститься в
матеріалах справи).

Зважаючи на вищенаведене, 17.07.2012 року
позивач, з посиланням на статті 20, 27
Закону України "Про страхування" та
статті 993, 1191 Цивільного кодексу
України звернувся до відповідача з
заявою на виплату (страхового)
відшкодування в порядку регресу за вих.
№ УН1765Р в розмірі 7 571,54
грн.

30.05.2013 року відповідачем було сплачено 5
111,02 грн. страхового відшкодування
згідно з заявою № УН1765Р, що
підтверджується копією виписки
наданою позивачем.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
тим, що станом на момент подання
позовної заяви, відповідачем страхове
відшкодування у повному обсязі на
користь позивача сплачене не було.

Приймаючи до уваги ліміт
відповідальності відповідача та
розмір франшизи, які передбачені
полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобі № ВК/4374458 від 19.05.2010 року, позивач
просить суд стягнути з відповідача
суму страхового відшкодування у
розмірі 2 430,52 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що
транспортним засобом "ГАЗ", державний
номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3,
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди застрахованому позивачем
автомобілю марки "КІА", державний номер
НОМЕР_1.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частиною другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Вина водія, який керував автомобілем
"ГАЗ", державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку,
останнього визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
згідно з постановою Подільського
районного суду м. Києва від 18.03.2011 року у
справі № 3-1682/11.

Як вбачається з матеріалів справи,
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля марки "ГАЗ",
державний номер НОМЕР_2, за шкоду
завдану майну третіх осіб під час ДТП,
була застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Статус" на підставі полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВК/4374458 від 19.05.2010 року.
Вказаним полісом передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну третіх осіб становить 25 500, 00 грн.,
франшиза - 0,00 грн., строк дії полісу з
19.05.2010 року до 18.05.2011 року.

Пунктом 1.4 статті 1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції чинній на момент
укладання полісу № ВК/4374458)
передбачено, що особи,
відповідальність яких застрахована,
- визначені в договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
особи, цивільно-правова
відповідальність яких застрахована
згідно з цим договором, або, залежно від
умов договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, будь-які особи, що
експлуатують забезпечений
транспортний засіб.

Таким чином, відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля марки "КІА",
державний номер НОМЕР_1 відповідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" в межах,
передбачених полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВК/4374458 від
19.05.2010 року, а до позивача як страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором №3112/256/000003 добровільного
страхування наземного транспорту від
15.10.2010 року, перейшло право вимоги, яке
потерпіла особа мала до відповідача як
особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи.

Відтак, визначення позивачем вартості
відновлювального ремонту автомобіля
марки "КІА", державний номер НОМЕР_1 не
суперечить ні умовам договору, ні
Закону України "Про страхування",
оскільки норми останнього не містять
положень, які б зобов'язували
страховика визначати розмір
страхового відшкодування з
урахуванням лише автотоварознавчої
експертизи (дослідження), проведеної
оцінювачем, та на підставі лише звіту
про оцінку ктз. Натомість положеннями
статті 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування, а статтею Закону України
"Про страхування" визначено, що
страхова виплата виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. При цьому, розмір
страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Страхове
відшкодування (страхова виплата)
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку
з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Враховуючи визначені полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВК/4374458 від 19.05.2010 року
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, а також встановлену судом
вартість відновлюваного ремонту
транспортного засобу, суд приходить до
висновку, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати у
розмірі 2 430,52 грн.

Відповідно до статті 202 Господарського
кодексу України та статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняються виконанням, проведеним
належним чином.

Приймаючи до уваги те, що факт
наявності боргу у відповідача перед
позивачем у розмірі 2 430,52 грн.
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем, в порядку
статей 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
спростований, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Універсальна" про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Статус" 2
430,52 грн. страхового відшкодування в
порядку регресу підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Витрати з судового збору покладаються
на відповідача, відповідно до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Статус"
(02160, м. Київ, пр-т
Возз'єднання, 15, офіс 109 )
на користь Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Універсальна" (01030, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 48-А, ) 2 430 (дві тисячі чотириста
тридцять) грн., 52 коп. заборгованості, 1
720 (одну тисячу сімсот двадцять) грн. 50
коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст складено 08.04.2014 року

Суддя
С.В.
Стасюк