КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р. Справа№ 910/10424/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Іоннікової І.А.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Іващенко О.В. -
представник за довіреністю № 91/2013/11/27-1
від 27.11.2013р.;

від відповідача: Глотова С.О. -
представник за довіреністю № 155/1/11-5993
від 30.12.2013р.

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" на рішення
Господарського суду міста Києва від
13.08.2013р.

у справі № 910/10424/13 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"

про стягнення 147987,42 грн.
заборгованості,

В судовому засіданні 08.04.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до суду з
позовом про стягнення з Комунального
підприємства "Київжитлоексплуатація"
147 987,42 грн. заборгованості за договором
№ 477 від 27.03.1992р.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.08.2013р. у справі № 910/10424/13
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
до Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" про
стягнення 99354,57 грн. боргу за спожиту
активну електричну енергію, 27360,89 грн.
боргу за спожиту реактивну енергію,
17904,52 грн. основного боргу за двократну
вартість різниці між фактично спожитою
та договірною величинами
електроенергії, 3367,44 грн. суми 3% річних
задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація"
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.08.2013 р. у справі № 910/10424/13 та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, без з'ясування та
обговорення усіх обставин справи, та з
порушенням принципів повноти,
всебічності та об'єктивності розгляду
справи, принципу рівності сторін,
зокрема, через те, що судом першої
інстанції не було досліджено, що між
Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" (далі -
відповідач) та Публічним акціонерним
товариством "Київенерго" (далі -
позивач) проводилась переписка щодо
виключення з умов договору на
постачання електричної енергії № 477 о/р
3510477 об'єкта за адресою: м. Київ, вул.
Лебедєва, 14-А, за який у апелянта і
виникла заборгованість. З цього
приводу апелянтом було направлено ПАТ
«Київенерго» листи № 155/1/11-4671 від
31.10.2011р., № 155/1/07-67 від 05.01.2012р., № 155/1/11-5019
від 22.11.2011р. та 155/1/07-3445 від 23.08.2011р. Таким
чином, оскільки листом від 31.10.2011р. №
155/1/11-4671 відповідач повідомив позивача
про відмову від продовження договору №
477 в частині, що стосується
забезпечення електроенергією
адмінбудівлі за адресою м. Київ, вул.
Лебедєва, 14-А (о/р 3510477), то термін дії
договору вважається закінченим в
частині, що стосується забезпечення
електроенергією вищевказаної
адмінбудівлі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.09.2013р.
апеляційну скаргу Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" прийнято
до провадження.

Через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду представником
позивача подано клопотання про
залучення до участі у справі
Прокуратури Дніпровського району
міста Києва, Дніпровське РУ ГУ МВС
України в місті Києві, Дніпровський
районний у місті Києві військовий
комісаріат, Лівобережний між райвідділ
управління СБУ в місті Києві у якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору з
метою з'ясування фактичного
знаходження організацій, установ, які
споживають електричну енергію за
договором № 477 від 27.03.1992.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2013р.
вказане клопотання позивача відхилено
судом через відсутність підстав для
залучення зазначених установ, в
розумінні статті 27 ГПК України.

Через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
відповідача надійшло клопотання на
підставі статті 79 ГПК України про
зупинення провадження у справі, у
зв'язку із неможливістю розгляду даної
справи до вирішення пов'язаної з нею
справи № 910/18562/13 Господарського суду
міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2013р. у
відповідності до вимог статті 79 ГПК
України апеляційне провадження у даній
справі зупинялося до вирішення
пов'язаної з нею справи № 910/18562/13
Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014р.
поновлено апеляційне провадження по
даній справі, розгляд справи
призначено на 25.02.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
25.02.2014р. у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя - Кропивна
Л.В., судді - Гаврилюк О.М., Іоннікова І.А.,
яка прийняла справу до свого
провадження та призначила до розгляду
на 25.03.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014р. у зв'язку із виходом
головуючого судді Коротун О.М. з
лікарняного, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя - Коротун О.М.,
судді - Гаврилюк О.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014р.
апеляційну скаргу Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" прийнято
до провадження у вказаному складі
судової колегії та призначено до
розгляду на 08.04.2014р.

Представник відповідача у судовому
засіданні 08.04.2014р. підтримав вимоги
апеляційної скарги з урахуванням
наданих письмових пояснень та просив
її задовольнити, рішення
Господарського суду міста Києва від
13.08.2013р. - скасувати, посилаючись на
доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні 08.04.2014р.
представник позивача заперечив проти
вимог апеляційної скарги та просив суд
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
оглянувши оригінали документів,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 27.03.1992р. між Публічним
акціонерним товариством "Київенерго"
(надалі - позивач) та Підприємством
спеціалізованих робіт Шевченківської
районної ради народних депутатів,
правонаступником якого є Комунальне
підприємство
"Київжитлоспецексплуатація" (надалі -
відповідач) був укладений договір № 477
(о/р 3510477) на використання електричної
енергії (далі - договір).

Об'єкти, на які відбувається постачання
електроенергії, були погоджені
сторонами у переліку (додатку 4А до
договору, т. 1, а/с 36-41), з якого
вбачається розташування об'єктів за
адресою: м. Київ, вул. Лебедева, 14 (з
відповідним найменуванням кожного
окремого об'єкту).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.12.2013р. по справі № 910/18562/13 за
позовом КП "Київжитлоспецексплуатація"
до ПАТ "Київенерго" про визнання
припиненим вищезазначеного договору
було повністю відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Зазначене рішення приймається та
досліджується судом апеляційної
інстанції в якості належного доказу, а
факти, які були в ньому встановлені, є
преюдиційними та не потребують
доказування в розумінні ст. 35 ГПК
України.

Таким чином, дійсність та
правомірність вищезазначеного
договору, є беззаперечною, а доводи
апелянта про те, що ним направлялися
листи з вимогою припинити дію договору,
є безпідставними, оскільки не
ґрунтуються на вимогах законодавства
та суперечать умовам договору.

Між позивачем та відповідачем укладено
додаткову угоду №2 від 31.08.2010р. до
договору, якою договір від 27.03.1992 № 477
про постачання електричної енергії
викладено в новій редакції згідно з
додатком 1 до цієї угоди та додаткову
угоду №1 від 31.08.2010р. до договору, яким
позивач та відповідач дійшли згоди про
віднесення до існуючого особового
рахунка №3510477 територіально
відокремлені площадки, що розташовані
за адресами, зазначеними в додатку 4а
«Перелік об'єктів» до договору від
27.03.1992 №477 (о/р 3510477), укладеними
сторонами 30.08.2010р.

Відповідно до п. 2.1 зазначеного
договору, позивач зобов'язався
постачати відповідачу електроенергію
як різновид товару в обсягах,
визначених відповідно до розділу 5, та з
урахуванням умов розділу 6 цього
договору, а останній дотримуватися
режиму споживання електричної енергії
згідно з умовами розділу 5 цього
договору та оплачувати позивачу
вартість електричної енергії згідно, а
також, здійснювати оплату за
перетікання реактивної електричної
енергії між електромережею позивача та
електроустановками відповідача.

Пунктом 2 додатку 2 до договору
передбачено, що відповідач здійснює
повну поточну оплату вартості обсягу
електричної енергії заявленого на
розрахунковий період за формою
попередньої оплати.

Згідно п. 2.1 додатку № 2 до договору,
попередня оплата здійснюється до 20
числа місяця, що передує
розрахунковому місяцю в розмірі повної
вартості договірної величини
споживання електричної енергії, згідно
з додатком до договору "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачам".

У додатку 5б до вказаного договору
визначено порядок розрахунків та
строки оплат за перетікання реактивної
електроенергії, який визначений
відповідно до Методики обчислення
плати за перетікання реактивної
електроенергії між
електропередавальною організацією та
її споживачами, що затверджена наказом
Міністерством палива та енергетики
України № 19 від 17.01.2002р.

Пункт 17 зазначеного додатку зобов'язує
відповідача перерахувати позивачу
кошти за перетікання реактивної
електричної енергії до 1 числа
наступного календарного місяця.

Згідно п. 4.2.2 додатку 1 до вказаного
договору, у разі перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії потужності,
визначених згідно із вимогами розділу 5
цього договору, відповідач сплачує
позивачу двократну вартість різниці
фактично спожитої та договірної
величин.

Відповідно до п. 6 додатку 2 до договору,
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії
визначається за результатами
підсумків розрахункового періоду на
підставі підтвердженого сторонами
додатку "Акту про використану
електричну енергію". Протягом
наступних календарних місяців
споживач отримує у постачальника
рахунок на оплату двократної вартості
перевищення. Вартість перевищення
споживання електричної енергії понад
договірну величину має бути оплачена
до дати зазначеної у платіжному
повідомленні, і не перевищувати 5
операційних днів з дня отримання
рахунку.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач виконував
взяті на себе зобов'язання за договором
№ 477 (о/р 3510477) від 27.03.1992р., а відповідач
порушив договірні зобов'язання,
зокрема, внаслідок чого за період з
01.12.2011 по 01.05.2013 виникла заборгованість
за використану активну електричну
енергію, яка станом на 01.05.2013 становить
99 354,57 грн., та за період з 01.12.2011 по 01.05.2013
виникла заборгованість за використану
реактивну електричну енергію, яка
станом на 01.05.2013 становить 27360,89 грн., що
підтверджується копіями звітів про
спожиту електричну енергію за спірний
період, рахунками-розшифровками за
спірний період, актами
приймання-передачі товарної продукції
та актами надання послуги з
компенсації перетікання реактивної
енергії за спірний період, а також
довідкою про надходження коштів за
спожиту електричну енергію, що є
первинними документами, якими позивач
обґрунтував заявлені позовні вимоги.

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Приймаючи до уваги наведене вище,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
належного виконання позивачем
зобов'язань за договором № 477 (о/р 3510477)
від 27.03.1992р.

При розрахунку вартості спожитої
електричної енергії позивачем
застосовуються тарифи, які
встановлюються Національною комісією
регулювання електроенергетики
України.

Згідно ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику", споживач у разі
споживання електричної енергії понад
встановлену договірну величину за
розрахунковий період сплачує
енергопостачальній організації
двократну вартість різниці між
фактично спожитою та договірною
величинами електричної енергії.

У січні 2013 року зафіксовано
перевищення договірних величин
споживання електроенергії на 4 106, 00
кВ/г, двократна вартість якого
становить 4 710, 90 грн.

У лютому та березні 2013 року зафіксовано
перевищення договірних величин
споживання електроенергії на 3 858, 00 кВ/г
та 3 487,00 кВт/г відповідно (разом 7 345,00
кВт/г), двократна вартість якого
становить 8 578,96 грн.

У квітні 2013 року зафіксовано
перевищення договірних величин
споживання електроенергії на 3 875,00 кВ/г,
двократна вартість якого становить 4
614,66 грн.

Обсяги постачання електричної енергії
відповідачу, заявлені ним на 2013 рік,
зазначено у додатку 8А до договору.

Оскільки двократна вартість
різниці фактично спожитої
електроенергії і її договірної
величини фактично являє собою
підвищену плату за використану з
порушенням режимів споживання
електроенергії, така оплата є
додатковою компенсацією вартості
товарів і підлягає оподаткуванню у
загальновстановленому порядку.

Отже, перевіривши правильність
розрахунку позовних вимог та рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з відповідача двократної
вартості різниці між фактично спожитою
та договірною величинами електричної
енергії за період 01.01.2013-01.04.2013, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про правомірність нарахування
відповідачу за перевищення договірних
величин споживання електроенергії у
сумі - 17 904,52 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, в яких одностороння
відмова від виконання зобов'язання в
силу ст. 525 ЦК України не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК
України, за договором енергопостачання
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі-енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Зважаючи на вищевикладене, а також
приймаючи до уваги, що інших доказів в
спростування обставин відсутності
заборгованості у відповідача за період
з 01.12.2011 по 01.05.2013 за використану активну
електричну енергію, яка станом на 01.05.2013
становить 99 354,57 грн., та за період з
01.12.2011 по 01.05.2013 виникла заборгованість
за використану реактивну електричну
енергію, яка станом на 01.05.2013 становить
27 360,89 грн., Київський апеляційний
господарський суд, здійснивши
перевірку розрахунку позовних вимог та
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення основного боргу за
заявлений період, вважає, що рішення
місцевого господарського суду про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення основного боргу за
використану активну електричну
енергію в сумі 99 354,57 грн.; основного
боргу за використану реактивну
електричну енергію в сумі 27 360,89 грн. та
основного боргу за двократну вартість
різниці фактично спожитої
електроенергії і її договірної
величини, підлягає залишенню без змін.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача 3 367,44грн. 3% річних за
прострочення грошового зобов'язання,
згідно наданого розрахунку.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши
правильність розрахунку 3 % річних (в
межах заявленого позивачем періоду),
встановив, що місцевий господарський
суд правомірно задовольнив позовні
вимоги позивача про стягнення 3 367,44 грн.
- 3% річних, а тому, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
залишенню без змін.

Апелянт зазначає, що відповідач
неодноразово звертався до керівників
установ, що фактично розташовані за
цією адресою (орендарів) з проханням
укласти відповідні договори, окрім
Київського військового комісаріату
від укладення таких договорів
відмовляються.

В свою чергу, доводи апелянта про те, що
нежиле приміщення в будинку № 14-А на
вул. Лебедєва (о/р 3510477) у місті Києві
займають Прокуратура міста Києва,
Служба безпеки України, РУ ГУ МВС
України Дніпровського району міста
Києва, Головне управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві,
Київський міський військовий
комісаріат, а також те, що відповідач
неодноразово звертався до керівників
установ з проханням укласти відповідні
договори безпосередньо з відповідачем
не приймаються судом апеляційної
інстанції, як підстава для відмови в
задоволенні позову.

Так, враховуючи, що зазначений договір
(який є чинним та у позові про
припинення якого місцевим судом було
відмовлено) укладений безпосередньо
між позивачем та відповідачем, то саме
ці сторони повинні виконувати взяті на
себе зобов'язання та дотримуватись
умов договору (при цьому, зміна або
розірвання договору в односторонньому
порядку не передбачена його умовами та
суперечить діючому законодавству).
Відтак особи, які не були сторонами
вказаного договору, не можуть нести
відповідальність (в тому числі й
майнову), яка передбачена умовами цього
договору.

З урахуванням викладеного, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК
України.

Судові витрати покладаються на
апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32-36, 43, 49, 99, 101- 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" на рішення
Господарського суду міста Києва від
13.08.2013р. у справі № 910/10424/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 13.08.2013р. у справі № 910/10424/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10424/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 15.04.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

І.А. Іоннікова