м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2922/14 08.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙЛЕНД»
до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Неон - М»
про стягнення 51 438,18 грн.
Суддя Бондаренко
Представники сторін:
від позивача: Бублик А.В. (дов. №30-юр
від відповідача: не з'явились.
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 08.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЙЛЕНД» (далі за
текстом - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Неон- М»
(далі за текстом - відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі
51438,18 грн. за договором купівлі-продажу
№ 2746 від 06.08.2009 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/2922/14, розгляд
справи призначено на 08.04.2014 року.

08.04.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача подано
клопотання про залучення документів до
матеріалів справи.

Представник позивача в судове
засідання 08.04.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.
Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням з боку відповідача його
зобов'язань за договором № 2746 від 06.08.2009
року в частині оплати поставленого
товару.

В судове засідання 01.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав.

Відповідно до поданої позивачем
довідки ЄДРПОУ, місцезнаходженням
відповідача є адреса, яка вказана
позивачем в позовній заяві, а саме: 03150,
м. Київ, вул.. Горького, буд. 88, літера А.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році" відповідні
процесуальні документи надсилаються
господарським судом згідно з поштовими
реквізитами учасників судового
процесу, наявними в матеріалах справи.

Слід зазначити, що законодавство
України, в тому числі Господарський
процесуальний кодекс України, не
зобов'язує й сторону у справі, зокрема
позивача, з'ясовувати фактичне
місцезнаходження іншої сторони
(сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що
відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження
відповідача є правомірними, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб і
фізичних осіб-підприємців на
відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2009 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АЙЛЕНД» (далі за
текстом - позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Неон - М»
(далі за текстом - відповідач) був
укладений Договір купівлі-продажу № 2746
(далі за текстом - договір), за умовами
якого позивач зобов'язується продати, а
відповідач прийняти та оплатити
продукти харчування та алкогольні
напої (далі за текстом - товар) в об'ємах
і по ціні згідно накладних на одержання
товару, що є додатком до договору (п. 1.1.
договору).

Відповідно до п. 2.1 договору поставка
кожної партії товару здійснюється на
підставі та у відповідності з
погодженим сторонами замовленням.
Відповідачем передається замовлення,
яке приймається позивачем в будь-якій
зрозумілій сторонами формі (шляхом
заповнення бланку замовлення, факсом,
телефоном, тощо).

Згідно п. 2.2 договору відпуск товару
здійснюється на підставі накладної,
яка має відповідати замовленню.
Відхилення у накладній від змісту
замовлення допускаються в межах суми
замовлення та за згодою відповідача.

В разі доставки товару
відповідачу, позивач передає товар по
накладній згідно замовлення (п. 2.3.
договору).

Відповідно до п. 3.1. договору поставка
товару може здійснюватися на умовах
попередньої оплати або відстрочення
платежу. При відстрочці платежу товар
повинен бути оплачений не пізніше 14
календарних днів з моменту видачі
товару відповідачу, якщо інший строк
відстрочення платежу не встановлений в
накладній. В накладній може бути
встановлений інший строк оплати
товару, який визначається в
календарних днях, з моменту видачі
товару відповідачу.

Згідно п. 5.1. договору за несвоєчасну
оплату товару, у відповідності з
пунктом 3.1 цього договору відповідач
сплачує позивачу пеню за кожний день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості. При порушенні терміну
оплати, розмір процентів, передбачених
ст. 625 ЦК України дорівнює 10.

Відповідно до п. 5.2. договору в разі
відпуску наступної партії товару до
розрахунку відповідача за
попередню партію (партії) кожна
наступна сплата для визначення
розмірів відповідальності
зараховується в погашення самого
раннього боргу незалежно від того
посилання на яку накладну є в
платіжному дорученні.

Договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами та
являється безстроковим. Дія договору
може бути припинена за бажанням кожної
із сторін із наданням письмового
повідомлення не менше ніж за 30
календарних днів (п. 8.1. договору).

Судом встановлено, що позивачем на
виконання умов договору було здійснено
поставку товару за видатковими
накладними № РН-201304578 від 15.04.2013 року, №
РН- від 27.04.2013 року, № РН-201305912 від
29.05.2013 року, № РН-201305930 від 29.0,5.2013 року, №
РН-201307407 від 11.07.2013 року на загальну суму
45 057, 94 грн. Відповідачем поставлений
товар оплачений не був, доказів які б
підтверджували протилежне, матеріали
справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи,
міститься акт звірки
взаєморозрахунків від 05.07.2013 року,
відповідно до якого станом на 30.06.2013
року за відповідачем рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 33 834, 34 грн. Вказаний акт
підписаний обома сторонами без
зауважень та містить круглі печатки
підприємств. Також позивач, зазначає що
пізніше відвантажив відповідачу товар
ще на суму 11 223, 60 грн.

Обов'язок по оплаті товару позивачу
відповідачем не виконаний.

Як вбачається із матеріалів справи
позивачем на адресу відповідача 10.01.2014
року було направлено претензію №132-юр
від 27.12.2013 року з вимогою оплатити
виниклу заборгованість в сумі 45 057, 94
грн.

Відповідачем зазначена претензія
залишена без задоволення.

За твердженням позивача, станом на
момент вирішення спору відповідач,
виниклу заборгованість не сплатив.
Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, в судове засідання не з'явився,
викладеного в позовній заяві не
спростував.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають повному
задоволенню з наступних підстав.

Договір № 2746 від 06.08.2009 року є договором
купівлі-продажу, а відтак між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 54
Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ГК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу.

За приписами ст. 663 ГК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ГК України якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу.

В силу ч. 2 ст. 693 ГК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму 45
057, 94 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Отже, станом на момент подання позовної
заяви та вирішення спору
заборгованість відповідача перед
позивачем складає 45057, 94 грн., доказів
сплати якої відповідачем суду не
надано.

Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі 45 057, 94 грн.
відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі 45
057, 94 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п. 3.1.
договору є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 45 057, 94 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача пені на
загальну суму 3 283, 78 грн. в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення, відповідно до п. 5.1.
договору з урахуванням вимог п. 6 ст. 232
ГК України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Матеріали справи містять розрахунок
суми пені доданий до позовної заяви
згідно п. 5.1. договору. При перевірці
розрахунку пені позивача, судом
встановлено, що сума пені нарахована
вірно.

Отже, загальна сума пені, яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача складає 3283, 78 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
3 096, 46 грн. 10% річних, нарахованих на
суму боргу, згідно розрахунку суми 10%
річних нарахованих на суму боргу
доданого до позовної заяви.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 10% річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України) з
урахуванням п. 5.1 договору, а відповідач
є таким що прострочив виконання
грошового зобов'язання, позовні вимоги
позивача в частині стягнення 10 % річних
нарахованих на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наявного в
матеріалах справи розрахунку. При
перевірці розрахунку 10% річних
позивача, судом встановлено, що сума 10%
річних нарахована вірно.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума 10%
річних в розмірі 3 096, 46 грн.

Враховуючи викладене позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Неон - М» (03150, м. Київ,
вул. Горького, буд. 88, літера А; ; з будь-якого рахунку
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙЛЕНД» (02105, м. Київ,
проспект Ю. Гагаріна, 9, кв. 24; ) 45 057 (сорок п'ять тисяч п'ятдесят
сім гривень) 94 копійки - основної
заборгованості, 3 283 (три тисячі двісті
вісімдесят три гривні) 78 копійок - пені;
3 096 (три тисячі дев'яносто шість гривен)
46 копійок - 10% річних; 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім гривень)
судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.04.2014р.

Суддя
Г.П. Бондаренко