ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15.04.14 № 910/6731/14. Суддя Гумега О.В.,
розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Інноваційно-технічний центр
"Будреконструкція"

до Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком"

про захист права інтелектуальної
вланості та стягнення 60 900 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява № б/н від 08.04.2014 р. і
додані до неї документи повертаються
заявникові без розгляду з наступних
підстав:

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви додаються матеріали,
які підтверджують сплату судового
збору у встановленому порядку та
розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України
визначено, що розмір судового збору,
порядок його сплати, повернення і
звільнення від сплати встановлюються
законом.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Інноваційно-технічний центр
"Будреконструкція" до позовної заяви
докази сплати судового збору у
встановленому порядку та розмірі не
додав, разом з тим, залучив до позовної
заяви клопотання "про застосування ч. 2
ст. 8 Закону України "Про судовий збір"
до позивача по позовній заяві від 08.04.2014
р. про захист права інтелектуальної
власності, стягнення компенсацій та
моральної шкоди", відповідно до якого
просив, враховуючи майновий стан ТОВ
"Інноваційно-технічний центр
"Будреконструкція", відстрочити або
звільнити останнє від сплати судового
збору в сумі 73080,00 грн. (надалі -
клопотання про відстрочення або
звільнення від сплати судового збору).

За приписами частини першої статті 8
Закону України "Про судовий збір" суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
певний строк, але не довше ніж до
ухвалення судового рішення.

Згідно частини другої статті 8 Закону
України "Про судовий збір" суд може
зменшити розмір судового збору або
звільнити від його сплати на підставі,
зазначеній у частині першій цієї
статті.

Таким чином, єдиною підставою для
вчинення судом зазначених у цій нормі
дій є врахування ним майнового стану
сторони. Обгрунтування пов'язаних з цим
обставин, які свідчать про
неможливість або утруднення в
здійсненні оплати судового збору у
встановлених законом розмірах і в
строки, покладається на заінтересовану
сторону, а отже, в спірному випадку на
ТОВ "Інноваційно-технічний центр
"Будреконструкція" (позивач).

В обгрунтування обставин, які свідчать
про неможливість здійснення позивачем
оплати судового збору в сумі 73080,00 грн.
станом на час подання позовної заяви
від 08.04.2014 р. про захист права
інтелектуальної власності, стягнення
компенсацій та моральної шкоди,
позивач зазначив істотний розмір
судового збору та свій поганий
майновий стан внаслідок "подій, які
відбувались та відбуваються у нашій
країні на протязі останніх пів року",
відсутність у позивача "жодного
замовлення або заказу на виконання
робіт". У якості доказу відсутності у
позивача достатньої суми коштів для
сплати судового збору в сумі 73080,00 грн.,
останній подав суду довідку
Центрального регіонального управління
Банку "Фінанси та Кредит" № 2-001/02 від
08.04.2014 р. про залишок коштів на рахунку
позивача в даному банку, виписку по
особовому рахунку позивача за період з
16.01.2014 р. по 07.04.2014 р. (Філія "Центральне
РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит"), копію
виписки по особовим рахункам позивача
за період з 30.08.2013 р. по 08.04.2014 р. (АТ
"Сбербанк Росії").

Розглянувши клопотання позивача про
відстрочення або звільнення від сплати
судового збору, наведені в ньому
огрунтування та додані до цієї заяви
вищенаведені довідку банку та виписки
по особовим рахункам, суд прийшов до
висновку про те, що клопотання позивача
про відстрочення або звільнення від
сплати судового збору задоволенню не
підлягає, оскільки позивачем станом на
час подання позовної заяви не доведено
суду належними і допустимими доказами
неможливість сплати судового збору,
враховуючи майновий стан позивача.

Так, додані до клопотання про
відстрочення або звільнення від сплати
судового збору довідка та виписки по
особовим рахункам фактично свідчать
виключно про відсутність грошових
коштів на рахунках позивача, відкритих
у АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та про
залишок коштів в сумі 120,00 грн. на
рахунках позивача, відкритих в АТ
"Сбербанк Росії", втім фактично не
можуть свідчити про відсутність
грошових коштів позивача на рахунках,
відкритих в інших банках.

Будь-які інші докази, які б свідчили про
скрутне фінансове становище позивача
станом на час подання ним позовної
заяви до суду та про неможливість у
зв'язку з цим сплатити судовий збір у
встановлених Законом України "Про
судовий збір" порядку та розмірі,
позивач у поданому суду клопотанні про
відстрочення або звільнення від сплати
судового збору не вказав та до цього
клопотання не залучив.

При цьому посилання позивача на свій
поганий майновий стан внаслідок "подій,
які відбувались та відбуваються у
нашій країні на протязі останніх пів
року" носять загальний характер, а тому
суд вважає їх безпідставними та
необгрунтованими, адже вплив вказаних
подій в країні відчувають на собі й
інші підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи, а
також громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність, які
звертаються до суду та відповідно до
норм закону сплачують судовий збір в
порядк та розміру, встановленому
законом. До того ж, суб'єктивному
цивільному праву кореспондує обов'язок
вчиняти певні дії або утриматись від
них.

Суд також врахував, що позивачем у
тексті клопотання про відстрочення або
звільнення від сплати судового збору
не вказано та не подано відповідних
доказів щодо об'єктивних підстав для
покращення фінансового стану
підприємства позивача та реальної
можливості здійснення ним сплати
судового збору до ухвалення судового
рішення у справі. Адже, відповідно до
статті 8 Закону України "Про судовий
збір" суд, враховуючи майновий стан
сторони, може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення.

При цьому передбачена статтею 8 Закону
України "Про судовий збір" можливість,
зокрема, відстрочення або звільнення
від сплати судового збору, є правом, а
не обов'язком суду.

Таким чином, оскільки клопотання про
відстрочення сплати судового збору
судом відхилене, а докази сплати
позивачем судового збору у
встановленому порядку та розмірі до
позовної заяви не додані, суд прийшов
до висновку про недотримання позивачем
приписів п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, що, в
свою чергу, тягне за собою наслідки,
передбачені п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Згідно ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач,
прокурор зобов'язані при поданні
позову надіслати сторонам копії
позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

При цьому, вказана правова норма не
ставить обов'язок позивача направити
відповідачу копії доданих до позовної
заяви документів в залежність від того
чи є у відповідача в наявності ці
документи, а містить імперативну норму
щодо обов'язковості надіслання
сторонам копії позовної заяви та
доданих до неї документів листом з
описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України
до позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Доданими до позовної заяви фіскальним
чеком № 1004 від 08.04.2014 р. та описом
вкладення у цінний лист № 407 від
08.04.2014 р. позивач підтверджує
надсилання копії позовної заяви і
доданих до неї документів відповідачу.

Натомість, у вищенаведеному описі
вкладення у цінний лист зазначено, що
позивачем направлена відповідачу:
"позовна заява від 08.04.2014 р. та усі
додані до неї додатки" (кількість
предметів 36), однак при цьому перелік
усіх доданих до позовної заяви від
08.04.2014 р. додатків в описі вкладення у
цінний лист не наводиться, що позбавляє
суд можливості перевірити дотримання
позивачем вимог ст. 56 ГПК України
стосовно його обов"язку надіслати
відповідачу копії позовної заяви та
всіх доданих до неї документів. В той же
час, в "додатках" до позовної заяви
фактично зазанчено: "1) оригінал
поштових квитанцій ...; 2) фотографії
обладнання магазинів ... 24 шт.; 3)
клопотання про судовий збір" (останнє -
без вказання того, що до нього додані ще
й певні додатки). Більш того, фактично
до позовної заяви № б/н від 08.04.2014 р.
додані також документи, які взагалі не
вказані в "додатках" до позовної заяви,
а саме: довідка Центрального
регіонального управління Банку
"Фінанси та кредит" № 2-001/02 від 08.04.2014 р.,
виписка по особовому рахунку за період
з 16.01.2014 р. по 07.04.2014 р., копія виписки по
особовим рахункам за період з 30.08.2013 р.
по 08.04.2014 р., у зв'язку з чим направлення
їх копій відповідачу жодним чином не
може підтверджуватись фіскальним
чеком № 1004 від 08.04.2014 р. та копією опису
вкладення у цінний лист № 407 від
08.04.2014 р.

Таким чином, у суду відсутні підстави
вважати фіскальний чек № 1004 від 08.04.2014
р. та опис вкладення у цінний лист №
407 від 08.04.2014 р. в якості виконання
позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57
ГПК України.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
ГПК щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 ГПК. Крім того, в
абз. 7 п.п. 3.5 п. 3 наведеної постанови
Пленуму ВГСУ визначено, що у разі коли
до позовної заяви додано докази
надсилання відповідачеві копії лише
самої заяви, але відсутні докази
надсилання йому копій доданих до неї
документів, така заява підлягає
поверненню на загальних підставах
згідно з пунктом 6 частини першої
статті 63 ГПК України.

За таких обставин, позовна заява № б/н
від 08.04.2014 р. не може бути прийнята до
розгляду та підлягає поверненню.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України,
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Крім того, при можливому повторному
зверненні до господарського суду з
відповідною позовною заявою слід
звернути увагу на приписи ч. 2 ст. 28 ГПК
України, відповідно до яких керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище. Фактично до
позовної заяви № б/н від 08.04.2014 р. не
додано жодних доказів на підтвердження
того, що Костянтин Довгань є
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Інноваційно-технічний центр
"Будреконструкція" та йому надано право
діяти від імені позивача, зокрема
підписувати позовні заяви (установчі
документи, протокол про обрання, наказ
про призначення, довідка з ЄДРПОУ,
виписка з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб-підприємців
тощо).

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без
розгляду.

Суддя
О.В. Гумега