ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
справа №
911/838/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Яреми В.А., розглянувши
матеріали справи

за позовом прокурора Бородянського
району Київської області в інтересах
держави в особі Немішаївської селищної
ради, Київська обл., смт. Немішаєве

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробуд», Київська
обл., смт. Немішаєве

про визнання частково недійсним
договору та стягнення 304 760,00 гривень

за участю представників:

від прокуратури: Карман В.В.
(посвідчення №018382 від 16.07.2013р.)

від позивача: Лавриненко Т.К.
(довіреність №01-10/212 від 24.03.2014р.)

від відповідача: Фролов М.Є.
(довіреність б/н від 21.03.2014р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.03.2014р. прокурор Бородянського району
Київської області в інтересах держави
в особі Немішаївської селищної ради
(далі-позивач) звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробуд» (далі-ТОВ
«Євробуд»/відповідач) про визнання
недійсним п. 2 додаткової угоди від
02.12.2013р. до договору про пайову участь
(внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури селища
Немішаєве у разі будівництва
(реконструкції) об'єкту б/н від 03.09.2013р.
та стягнення 304 760,00 грн. пайового
внеску.

Відповідач позов не визнав з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву,
та просив суд у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 14.03.2014р. порушено
провадження у справі №911/838/14 та
призначено справу до розгляду на
25.03.2014р.

24.03.2014р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду даної справи.
Зазначене клопотання судом задоволено.

Крім того, 24.03.2014р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача надійшло клопотання
про залучення до участі у даній справі
у якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Немішаївської
селищної ради, у задоволенні якого
судом було відмовлено з огляду на його
необґрунтованість.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.03.2014р. розгляд даної
справи було відкладено на 15.04.2014р.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників учасників
судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.2013р. між Немішаївською селищною
радою (далі-рада) та ТОВ «Євробуд»
(далі-замовник) було укладено договір
про пайову участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури селища Немішаєве у разі
будівництва (реконструкції) об'єкту б/н
(далі-договір), предметом якого є
пайовий внесок замовника на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури селища Немішаєве при
здійсненні будівництва об'єкта
містобудування на умовах, зазначених
цим договором.

Пунктами 1.2, 2.1 та 5.5 договору
передбачено, що об'єктом
містобудування є житловий будинок №2
по вул. Гагаріна, 8 в смт. Немішаєве
(третій пусковий комплекс).

Замовник будівництва перераховує
кошти до селищного бюджету на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури селища Немішаєве в
розмірі 4% від кошторисної вартості
житлових приміщень, що становить 484 506,00
грн. та в розмірі 5% від кошторисної
вартості вбудованих нежитлових
приміщень, що становить 68 078,00 грн.,
всього 552 584,00 грн. на рахунок
Немішаївської селищної ради
відповідно до розрахунку у строк до
здачі об'єкта містобудування в
експлуатацію.

Договір набуває чинності з моменту
підписання сторонами і діє до повного
його виконання.

11.11.2013р. за №КС 292 Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області було
зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта (житлового кварталу
(друга черга) по вул. Гагаріна, 2 в смт.
Немішаєве (третій пусковий комплекс)
ІІІ категорії складності) до
експлуатації.

02.12.2013р. між сторонами було укладено
додаткову угоду б/н до договору
(далі-додаткова угода), пунктами 1 та 2
якої сторони погодили, що розмір
пайової участі забудовника
зменшується до 304 760,00 грн., а також
погодили графік внесення частин
платежу загальною сумою 304 760,00 грн.,
відповідно до якого кошти вносяться на
рахунок Цільового фонду протягом 4-х
місяців в розмірах:

Січень 2014 року - 50 000,00 грн.,

Лютий 2014 року - 80 000,00 грн.,

Березень 2014 року - 80 000,00 грн.,

Квітень 2014 року - 94 760,00 грн.

Кошти повинні бути сплачені в повному
обсязі до 01.05.2014р., можлива дострокова
сплата коштів, але не рідше ніж один раз
на місяць.

Посилаючись на те, що в порушення вимог
ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», пунктом 2
додаткової угоди сторонами погоджено
графік сплати відповідачем пайового
внеску протягом січня-квітня 2014р.,
тобто після прийняття об'єкта
будівництва за спірним договором в
експлуатацію, позивач просить суд,
зокрема, визнати п. 2 додаткової угоди
недійсним з підстав ст. 207
Господарського суду України та ст.ст.
203, 215 Цивільного кодексу України.

Заперечуючи проти позову відповідач
посилався на те, що на момент отримання
дозволу на будівництво
вищезазначеного об'єкта у 2012 році
положення ч.ч. 3, 9 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» не набрали законної сили, а
відтак підстави для визнання частково
недійсною вказаної додаткової угоди
відсутні.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, суд встановив, що заявлена
позовна вимога підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Приписами статей 202, 215 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до п. 2.1 постанови Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
від 29.05.2013р. №11, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Так, правові та організаційні основи
містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів встановлює Закон України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

У відповідності до ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» порядок залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
встановлюють органи місцевого
самоврядування відповідно до цього
Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови
земельної ділянки у відповідному
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначеної інфраструктури.

Кошти пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

Пунктом 3.1 Порядку залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі замовників у
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури селища
Немішаєве, затвердженого рішенням
Немішаївської селищної ради №22-VI від
11.04.2013р., передбачено, що пайова участь
сплачується в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиними платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

Виходячи з системного аналізу вказаних
нормативних положень, суд дійшов
висновку, що кошти пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту остаточно мають бути сплачені
замовником до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до I -
III категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є
дата реєстрації декларації про
готовність об'єкта до експлуатації або
видачі сертифіката.

Наведені норми кореспондують з
приписами пунктів 2, 11 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011р. №461.

З огляду наведеного, а також враховуючи
те, що декларацію про готовність
об'єкта (житлового кварталу (друга
черга) по вул. Гагаріна, 2 в смт.
Немішаєве (третій пусковий комплекс)
ІІІ категорії складності) до
експлуатації було зареєстровано
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області 11.11.2013р. за №КС
292, суд дійшов висновку, що
вказаний об'єкт будівництва було
прийнято в експлуатацію 11.11.2013р.

Натомість, зі змісту п. 2 додаткової
угоди до договору слідує, що кошти
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту у
розмірі 304 760,00 грн. відповідачем, як
замовником вказаного об'єкта
будівництва, мають бути сплачені до
01.05.2014р., тобто, після прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію, що не
відповідає вимогам наведених
законодавчих положень.

Відтак, виходячи з наведених
законодавчих положень, аналізу
суб'єктного складу, характеру
правовідносин, а також враховуючи те,
що положення п. 2 додаткової угоди від
02.12.2013р. за своїм змістом суперечать
вимогам ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
щодо повної сплати пайового внеску до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію, суд дійшов висновку, що
вимога позивача про визнання
зазначеного пункту додаткової угоди
недійсним з підстав ст. 203, 215 ЦК України
підлягає задоволенню як така, що
доведена позивачем належними та
допустимими доказами, та не
спростована у встановленому порядку
відповідачем.

При винесенні даного рішення судом
також було враховано, що згідно п. 2.9
постанови Вищого господарського суду
України «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» від 29.05.2013р. №11,
відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

З огляду наведеного, а також беручи до
уваги те, що положення ч.ч. 3, 9 ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», в силу ч. 1
Прикінцевих положень означеного
закону, набрали чинності з 01.01.2013р.,
тобто діяли як на момент укладення між
сторонами 03.09.2013р. договору про пайову
участь (внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури селища
Немішаєве у разі будівництва
(реконструкції) об'єкту б/н від 03.09.2013р.,
так і на момент укладення між сторонами
додаткової угоди від 02.12.2013р., суд
дійшов висновку про необґрунтованість
посилань відповідача на відсутність
підстав для застосування вказаних
нормативних положень при вирішені
питання дійсності умов спірного
правочину.

Крім того, посилаючись на недійсність
п. 2 додаткової угоди від 02.12.2013р.,
позивач просить суд стягнути з
відповідача 304 760,00 грн. пайової участі
у розвитку інфраструктури населеного
пункту, які в силу положень п. 2.1
договору, мали бути сплачені до здачі
об'єкта містобудування в експлуатацію.

Приписами статей ст. 175, 173
Господарського кодексу України
встановлено, що майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 9 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
унормовано, що договір про пайову
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту укладається не
пізніше ніж через 15 робочих днів з дня
реєстрації звернення замовника про
його укладення, але до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є:

1) розмір пайової участі;

2) строк (графік) сплати пайової участі;

3) відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту.

Кошти пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

Приписами статей 627, 629 ЦК України
унормовано, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Приписами пункту 2.1 договору та п. 1
додаткової угоди від 02.12.2013р.
передбачено, що замовник будівництва
перераховує кошти до селищного бюджету
на розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури селища
Немішаєве на рахунок Немішаївської
селищної ради відповідно до розрахунку
у строк до здачі об'єкта містобудування
в експлуатацію.

Розмір пайової участі забудовника
зменшено до 304 760,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Не допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка
виконання з мотиву, що зобов'язання
другої сторони за іншим договором не
було виконано належним чином. Дана
норма кореспондує з приписами статей
525, 526 ЦК України.

Беручи до уваги наведені нормативні
приписи, враховую задоволення вимоги
про визнання недійсним п. 2 додаткової
угоди, а також прийняття визначеного у
договорі об'єкта будівництва в
експлуатацію, суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимоги позивача про
стягнення з відповідача 304 760,00 грн.
пайового внеску за договором.

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, в частині вимоги про визнання
недійсним п. 2 додаткової угоди
покладаються судом на сторін у рівних
частинах, а в частині вимоги про
стягнення 304 760,00 грн. пайового внеску
за договором - на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст. ст. 202, 203, 215, 525, 526, 627, 629
Цивільного кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 2 додаткової
угоди від 02.12.2013р. до договору про
пайову участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури селища Немішаєве у разі
будівництва (реконструкції) об'єкту б/н
від 03.09.2013р., укладеної між
Немішаївською селищною радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євробуд».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробуд» (07853,
Київська обл., Бородянський р-н, смт.
Немішаєве, вул. Залізнична, 10,
ідентифікаційний код 32430630) на користь
Немішаївської селищної ради (07853,
Київська обл., Бородянський р-н, смт.
Немішаєве, вул. Садова, 3,
ідентифікаційний код 04359867, р/р 0129
в ГУ ДКУ у Київській області та м. Києві,
МФО 821018) 304 760 (триста чотири тисячі
сімсот шістдесят) грн. 00 коп. пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євробуд» (07853,
Київська обл., Бородянський р-н, смт.
Немішаєве, вул. Залізнична, 10,
ідентифікаційний код 32430630) на користь
Державного бюджету України 6 704 (шість
тисяч сімсот чотири) грн. 20 коп.
судового збору.

5. Стягнути з Немішаївської селищної
ради (07853, Київська обл., Бородянський
р-н, смт. Немішаєве, вул. Садова, 3,
ідентифікаційний код 04359867) на користь
Державного бюджету України 609 (шістсот
дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
належного оформлення та підписання, і
може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 17.04.2014р.

Суддя

В.А. Ярема