номер провадження справи 1/6/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014
Справа № 908/824/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрніхпром»» (49006,
м. Дніпропетровськ, пр.
Пушкіна, буд. 40 Б)

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод» (69095, м.
Запоріжжя, вул. Залізнична , буд. 2)

про стягнення 64 181 грн. 80 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Гусакова О.Б. -
довіреність № 1 від 20.02.2014 р.,

від відповідача - Мальчев В.Є. -
довіреність № 8199 від 11.12.2013 р.

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрніхром»
звернулось до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
про стягнення 64 181 грн. 80 коп.
заборгованості з Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод», з яких: 55
263 грн. 40 коп. основний борг, 4 046 грн. 13
коп. пеня, 3 868 грн. 44 коп. 7% штрафу, 1 003
грн. 83 коп. 3 % річних.

Позов заявлено на підставі ст.
22,525,526,692,625 Цивільного кодексу України,
ст. 20,173-175, п. 7 ст.193, 231 Господарського
кодексу України та умов договору
поставки № 120627 від 11.09.2012 р. та
обґрунтовано не виконанням
відповідачем умов договору щодо оплати
поставленої позивачем продукції.

14.03.2014 р. позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі, судове засідання призначено на
25.03.2014 р., про що сторони були
повідомлені належним чином, відповідно
до вимог Господарського
процесуального кодексу України.

25.03.2014 р. до канцелярії господарського
суду Запорізької області від
відповідача у справі до суду надійшла
заява про застосування строків
позовної давності щодо стягнення пені
та відзив на позовну заяву додатками.

Представник позивача в судове
засідання 25.03.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив та
витребувані ухвалою суду від 14.03.2014
року документи не надав.

За клопотанням присутнього у судовому
засіданні представника відповідача
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 25.03.2014 р.
представник відповідача підтримав
відзив та заяву, та наголосив на тому,
що відповідно до п. 4.2 договору,
відповідач повинен здійснити оплату
поставленого товару протягом 60
банківських днів з дня підписання
сторонами акту приймання-передачі та
отримання відповідачем оригіналу
рахунку на оплату. Позивач не
завертався до відповідача з вимогою
підписати акти приймання-передачі та
не передавав акти та рахунки. За
накладними строк оплати не настав.
Просив застосувати до вимог про
стягнення пені строк позовної
давності.

На підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
враховуючи неявку представника
позивача, розгляд справи було
відкладено на 15.04.2014 р. на 15 год. 00 хвил.

14.04.2014 р. до господарського суду
Запорізької області від Приватного
акціонерного товариства «Запорізький
електровозоремонтний завод» надійшли
письмові пояснення, в яких останній
повідомив, що поставка товару за
видатковими накладними, у т.ч. за
видатковою накладною від 18.03.2013 р. № 180303
була здійснена за договором № 120627 від
11.09.2012 р., з урахуванням додаткової
угоди № 1 від 28.12.2012 р., що
підтверджується первинними
документами.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив,
просив суд відмовити у позові повністю,
з підстав викладених у наданих до суду
відзиві та поясненнях, у яких посилався
на те, що станом на день подання
позовної заяви строк оплати, згідно п.
4.2 договору, не настав.

Представник позивача у судовому
засіданні заявила та надала у
письмовому вигляді клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів, витребуваних судом.
Клопотання було задоволено, документи
долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник
позивача наполягала на позовних
вимогах та просила суд задовольнити
позов, з підстав, викладених у позовній
заяві. Також, представник позивача
надала докази направлення 24.03.2014 р. на
ім'я та адресу відповідача оригіналів
рахунків та актів приймання-передачі.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України по
закінченні судового засідання
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розгляд справи здійснювався без
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2012 р. між Приватним акціонерним
товариством «Запорізький
електровозоремонтний завод»
(замовником) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрніхром»
(постачальником) був укладений договір
поставки № 120627.

Відповідно до предмету договору,
постачальник зобов'язується у 2012 році
поставити (передати у власність)
замовникові товари, зазначені в
специфікаціях - додатках до цього
договору, а замовник - прийняти і
оплатити такі товари на умовах цього
договору.

У договорі сторони передбачили також
умови оплати: замовник здійснює оплату
поставленого товару протягом 60
банківських днів з дня підписання
сторонами за цим договором Акту
приймання - передачі товару та
отримання замовником оригіналу
рахунку на оплату товарів. В Актах
приймання-передачі товару сторони за
цим договором повинні зазначити
найменування, асортимент, кількість та
ціну товарів, номер та дату договору,
номер та дату заявки на постачання
товару, дату отримання постачальником
заявки на постачання товару, реквізити
видаткової накладної за якою отриманий
товар, інші відомості при необхідності.
Акт приймання-передачі товару повинен
бути скріплений печатками сторін за
договором, у разі якщо Акт приймання -
передачі товару не скріплений
печатками сторін за договором, він
вважається не підписаний.

Відповідно до п. 4.3 договору, до
рахунка на оплату товарів додаються:
Акти приймання-передачі товару,
податкова накладна, видаткова
накладна, товарно-транспортна
накладна.

Розділом VII договору передбачена
відповідальність сторін у разі не
виконання або не належного виконання
своїх зобов'язань за договором.

До договору сторонами були підписані
специфікації та додаткова угода № 1 від
28.12.2012 р., згідно з якою, цей договір діє
до 30.06.2013 р., але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань за договором.

На виконання умов договору, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 55 263 грн. 40 коп., що
підтверджується видатковими
накладними: № 1176 від 21.09.2012 р. на суму 21
866 грн. 53 коп., № 13030 від 26.10.2012 р. на суму 7
918 грн. 60 коп., № 180303 від 18.03.2013 р. на суму
25 478 грн. 27 коп.

Як вказує позивач, листом від 22.05.2013 р.
вих. № 229, останній звернувся до
відповідача із вимогою у тижневий
строк сплатити заборгованість за
договором поставки. Однак, доказів
направлення та отримання цієї
претензії позивачем надано не було.

Враховуючи не сплату відповідачем
позивачу вартості отриманого товару,
позивач звернувся до суду із цим
позовом.

Стягнення з відповідача на користь
позивача 55 263 грн. 40 коп. основного
боргу, 4 046 грн. 13 коп. пені, 3 868 грн. 44
коп. 7% штрафу, 1 003 грн. 83 коп. 3 % річних
було предметом судового позову у цій
справі.

Суд визнав позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню у повному
обсязі, з урахуванням наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. (Аналогічна норма
міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу
України.). До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін .

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договором, укладеним між сторонами, на
підставі якого і було здійснення
постачання товару позивачем
відповідачу, встановлений інший строк
оплати товару.

Так, п. 4.2 договору, укладеного між
сторонами, чітко передбачено умови та
порядок оплати, за яким, сторони
узгодили, що замовник (відповідач у
справі) здійснює оплату поставленого
товару протягом 60 банківських днів з
дня підписання сторонами за цим
договором Акту приймання - передачі
товару та отримання замовником
оригіналу рахунку на оплату товарів. В
Актах приймання-передачі товару
сторони за цим договором повинні
зазначити найменування, асортимент,
кількість та ціну товарів, номер та
дату договору, номер та дату заявки на
постачання товару, дату отримання
постачальником заявки на постачання
товару, реквізити видаткової накладної
за якою отриманий товар, інші відомості
при необхідності. Акт
приймання-передачі товару повинен бути
скріплений печатками сторін за
договором, у разі якщо Акт приймання -
передачі товару не скріплений
печатками сторін за договором, він
вважається не підписаний.

Доказів виконання умов договору щодо
підписання сторонами за цим договором
актів приймання - передачі товару та
отримання замовником оригіналів
рахунків на оплату товарів станом на
час поставки товару, після поставки
товару чи до звернення позивача до суду
із цим позовом, позивачем надано не
було. Відповідач, навпаки, вказує, що
товар на виконання умов договору
отримано, однак, акти приймання -
передачі товару не були підписані
сторонами та не були скріплені
печатками сторін за договором,
оскільки оригінали актів та рахунків
на оплату товару відповідачем отримано
не було, а отже, строк виконання
грошового зобов'язання щодо оплати
товарів не настав, оскільки відповідно
до п. 4.2 договору, замовник здійснює
оплату поставленого товару протягом 60
банківських днів з дня підписання
сторонами за цим договором Акту
приймання - передачі товару та
отримання замовником оригіналу
рахунку на оплату товарів

Акти приймання - передачі товару та
рахунки на оплату товару позивач
направив відповідачу лише 24.03.2014 р.,
тобто після подачі позову до суду, що
підтверджується фіскальним чеком від
24.03.2014 р. та описом вкладення до цінного
листа. Зазначені докази в копіях були
надані суду для долучення до
матеріалів справи в судовому засіданні
15.04.2014 р. Будь-яких інших доказів в
підтвердження направлення позивачем
відповідачу актів приймання - передачі
товару та рахунків на оплату товару,
раніше ніж 24.03.2014 р., позивачем надано не
було.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України,
статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський судовий
процес здійснюється на засадах
змагальності та рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. При цьому принцип
змагальності передбачає покладання
тягаря доказування на сторони,
покладання на них відповідальності за
доведеність їхніх вимог чи заперечень;
вимагає від сторін ініціативи та
активності в реалізації їхніх
процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства
України, позовні заяви повинні
подаватись до суду в разі порушення
відповідачем законних прав та
інтересів позивача. Тобто подання
позовної заяви є способом захисту
порушених прав та законних інтересів
правомірної сторони.

Позивач не довів суду, що акти
приймання - передачі товару були
підписані сторонами та скріплені
печатками сторін, та що відповідач
отримав рахунки на оплату, та що після
цього вже минуло 60 банківських днів, і
відповідно до умов п. 4.2 договору,
настав строк оплати товару.

Отже, позивач не довів суду, що у
відповідача на момент звернення до
суду із цим позовом та на час розгляду
справи в суді вже наступив строк
оплати, відповідно до п. 4.2 договору, а у
позивача виникло право вимагати оплату
поставленого відповідачу товару.

Посилання позивача в судовому
засіданні на положення Інструкції П-6
та П-7 не спростовують вище
встановлених обставин справи, оскільки
положення Інструкцій та договору не
містять заборони в прийняті товару
саме без акту приймання - передачі
товару та рахунку на оплату, тоді як
підставою для оплати, як прямо
передбачено п. 4.2 договору, є саме
підписання сторонами за цим договором
актів приймання - передачі товару та
отримання замовником оригіналів
рахунків на оплату товарів. До того ж,
договором сторони передбачили, що
умови Інструкцій № П-6 та П-7
застосовуються, якщо умови
вищевказаних інструкцій не суперечать
умовам цього договору та/або діючому
законодавству.

Позивач за позовом не довів суду,
відповідно до вимог ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального
кодексу, правомірності заявлених
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 55 263 грн. 40 коп. основного
боргу за договором.

Враховуючи, що позивачем не доведено,
що на час звернення до суду із цим
позовом та розгляду справи в суді,
строк оплати отриманого відповідачем
від позивача товару, настав,
безпідставні і вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 4 046 грн. 13 коп.
пені, 3 868 грн. 44 коп. 7% штрафу, 1 003 грн.
83 коп. 3 % річних. Ці позовні вимоги також
є необґрунтованими.

Що ж до заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, то суд, враховує, шо за
змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Судом же
встановлено, що на час звернення
позивача до суду із цим позовом та
розгляду справи в суді, законні права
позивача щодо отримання від
відповідача оплати за товар не
порушені.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
вимоги позивача необґрунтованими,
такими, що не відповідають вимогам
діючого законодавства, у зв'язку з чим,
задоволенню не підлягають у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
враховуючи прийняття рішення про
відмову у задоволенні позову, судовий
збір відносяться на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.04.2014 р.

Суддя
О.І. Немченко