м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3417/14 14.04.14Суддя Мудрий С.М.,
розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Державний
експортно-імпортний банк України"

до дочірнього підприємства
державної компанії "Укрспецекспорт"
Державного підприємства
"Зовнішньоторгівельна фірма
"ТАСКО-експорт"

про стягнення 7 972,08 дол. США та
229,58 грн., що разом в гривневому
еквіваленті становить 63 950,42 грн.

Представники сторін:

від позивача: Жадобін В.І. -
представник за довіреністю № 010-01/6112
від 27.07.2012 року;

Бабій О.В. - представник
за довіреністю № 010-01/2215 від 19.03.2013 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" до
дочірнього підприємства державної
компанії "Укрспецекспорт" Державного
підприємства "Зовнішньоторгівельна
фірма "ТАСКО-експорт" про стягнення 7
972,08 дол. США та 229,58 грн., що разом в
гривневому еквіваленті становить 63 950,42
грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 01.03.2010 року між ним
та дочірним підприємством державної
компанії "Укрспецекспорт" Державного
підприємства "Зовнішньоторгівельна
фірма "ТАСКО-експорт" укладено договір
про надання контр гарантії № 151110G24.

Позивачем було виконано свої
зобов'язання за договором, проте
відповідач свої зобов'язання виконав
частково, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 05.03.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
31.03.2014 року.

В судове засідання 31.03.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 05.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення № 017.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 31.03.2014 року розгляд справи
відкладено на 14.04.2014 року.

В судове засідання 14.04.2014 року
представник відповідача не з'явився,
вимоги ухвали від 05.03.2014 року не
виконав, про поважні причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення № 012.

Представники позивача позовні вимоги
підтримали, просили суд задовольнити
позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

01.03.2010 року між публічним акціонерним
товариством "Державний
експортно-імпортний банк України" та
Державним підприємством
"Зовнішньоторгівельна фірма
"ТАСКО-експорт" укладено договір про
надання контргарантії №151110G24.

Відповідно до спеціального витягу з
Єдиного державного реєтру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 14.04.2014 року, дочірнє
підприємство державної компанії
"Укрспецекспорт" Державного
підприємства "Зовнішньоторгівельна
фірма "ТАСКО-експорт" є
правонаступником Державного
підприємства "Зовнішньоторгівельна
фірма "ТАСКО-експорт".

Відповідно до п. 3.1.1 договору, за
погодженням між сторонами та на умовах
цього договору, банк здійснює операцію
з надання безумовної безвідкличної
контргарантії на користь
банку-гаранта (State Bank of India) та за
дорученням, від імені і за рахунок
принципала звертається до
банку-гаранта, з метою надання останнім
гарантії на користь бенефіціара
(Міністерства Оборони Уряду Індії,
Начальника головного управління
озброєння і бойової техніки,
Центрального управління Міністерства
оборони (збройні сили), Південний блок,
Нью Делі Міністерство оборони Уряду
Індія, Індія, Нью Делі.

Згідно з п.3.2.1 договору, загальна сума
контргарантії 42 834,38 доларів США.

Пунктом 3.3.1 договору в редакції
додаткової угоди №4 від 31.10.2011 року
термін дії контр гарантії: на 45
календарних днів довше строку дії
гарантії та діє до 14.08.2013 року.

Публічним акціонерним товариством
"Державний експортно-імпортний банк
України" 03.03.2010 року, на виконання умов
договору контргарантії, видано
банку-гаранту відповідну
контргарантію 20110G41Е.

Відповідно до статті 560 ЦК України за
гарантією банк, інша фінансова
установа, страхова організація (гарант)
гарантує перед кредитором
(бенефіціаром) виконання боржником
(принципалом) свого обов'язку. Гарант
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Згідно з п.2 розділу 1 Положення про
порядок здійснення банками операцій за
гарантіями в національній та іноземних
валютах, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
№639 від 15.12.2004 року, контргарантія -
гарантія, яку надає банк-контргарант на
користь банку-гаранта або іншого
банку-контргаранта.

Пунктом 3.1.8 договору передбачено, що
гарантійним випадком за цим договором
отримання банком від банку-гаранта
вимоги, за якою банк зобов'язаний
сплатити банку-гаранту кошти у розмірі
платежу, що не перевищує розміру
гарантованого контргарантією.

01.07.2013 року позивачем отримано від
банку-гаранта вимогу в якій зазначено
про отримання банком-гарантом від
бенефіціара вимоги платежу за
гарантією, що видана під контргарантію
за договором контргарантії на суму 42
834,38 дол. США.

Тобто, 01.07.2013 року настав гарантійний
випадок за договором контргарантії та
у банку виник обов'язок сплати на
користь банку-гаранта грошових коштів
у розмірі 42 834,38 дол. США.

Відповідно до п. 2 глави 4 Положення про
порядок здійснення банками операцій за
гарантіями в національній та іноземних
валютах, одержана вимога/повідомлення
бенефіціара або банку бенефіціара є
достатньою умовою для банку-гаранта
(резидента) сплатити кошти бенефіціару
за гарантією, якщо вимога/повідомлення
та документи, обумовлені в гарантії,
відповідатимуть умовам, які містяться
в наданій гарантії, а також отримані
банком-гарантом (резидентом) протягом
строку дії гарантії і способом,
зазначеним у гарантії.

Частиною 1 статті 563 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
гарантією, гарант зобов'язаний
сплатити кредиторові грошову суму
відповідно до умов гарантії.

Згідно з п. 5.2.2 договору, у разі настання
гарантійного випадку та/або події
невиконання зобов'язань банк
повідомляє принципала, як це зазначено
у п.9.3 цього договору, про отримання
вимоги та надає копію вимоги разом з
копіями доданих до неї документів.

Листом вих. №194-02/4532 від 02.07.2013 року
позивач повідомив відповідача про
одержане повідомлення банку State Bank of India
про здійснення платежу в сумі 42 834,38
доларів США за контргарантією № 20110G41Е
від 03.03.2010 року.

Відповідно до п.5.2.3 договору, у разі
настання гарантійного випадку та/або
події невиконання зобов'язань банк
виконує зобов'язання за контргарантією
в порядку, передбаченому чинним
законодавством України згідно з
умовами контргарантії та цього
договору.

10.07.2013 року позивачем, на підставі
вимоги та в порядку передбаченому
умовами договору, здійснено сплату
коштів у сумі 42 834,38 дол. США за
контргарантією на користь
банку-гаранта, що підтверджується
наявними в матеріалах справи S.W.I.F.T.
повідомленням, платіжним дорученням
№18830 від 10.07.2013 року та меморіальним
ордером №18830 від 10.07.2013 року.

Згідно з п.5.2.5 договору, у разі настання
гарантійного випадку та/або події
невиконання зобов'язань банк вимагає
погашення заборгованості, що виникла
при настанні гарантійного випадку
та/або несвоєчасній сплаті банку
комісійних винагород, процентів за
користування сплаченими банком
коштами за контргарантією та інших
платежів, пов'язаних з контргарантією.

10.07.2013 року позивач направив
відповідачу письмову вимогу вих.
№195-01/4773 про погашення заборгованості,
що виникла при настанні гарантійного
випадку.

Відповідно до статті 567 ЦК України
гарант має право на оплату послуг,
наданих ним боржникові.

Згідно з ч.1 статті 569 ЦК України гарант
має право на зворотну вимогу (регрес) до
боржника в межах суми, сплаченої ним за
гарантією кредиторові, якщо інше не
встановлено договором між гарантом і
боржником.

Пунктом 5.2.6 договору передбачено, що у
разі настання гарантійного випадку,
банк нараховує на основі банківського
року проценти за користування
сплаченими банком коштами за
контргарантією у розмірі 22% річних від
суми поточної заборгованості
принципала перед банком до часу її
погашення.

Проценти за користування сплаченими
банком коштами за контргарантією
нараховуються щомісяця на суму
фактичної заборгованості за
контргарантією із розрахунку
фактичної кількості днів у періоді
нарахування процентів на основі
банківського року і підлягають сплаті
у валюті, в якій банком здійснено
перерахування коштів за
контргарантією, з 1 по 7 число кожного
місяця на рахунок, що буде вказаний
додатково. Протягом цього періоду
принципалом сплачуються проценти за
попередній місяць.

Проценти за останній період
нарахування процентів підлягають
сплаті принципалом не пізніше
наступного банківського дня після
повного погашення заборгованості за
контргарантією.

При цьому період нарахування процентів
означає початковий період, що
розпочинається з дати перерахування
банком коштів за контргарантією
(настання гарантійного випадку) і
закінчується останнім днем місяця, за
який нараховуються проценти. Будь-який
наступний період нарахування
процентів у подальшому - кожен
календарний місяць до дати повного
погашення заборгованості за контр
гарантією.

Відповідно до п.4.1.2 договору, за
здійснення гарантійної операції
принципал сплачує на користь банку
такі комісії: комісію за управління
контргарантією у розмірі 4% річних від
суми контргарантії, в національній
валюті України за офіційним курсом
Національного банку України на дату
нарахування, яка нараховується
щомісячно з дати видачі контргарантії
на суму поточних зобов'язань
принципала із розрахунку фактичної
суми, кількості днів періоду
користування контргарантією на основі
банківського року, але не менше 400,00 грн.
щомісяця.

Згідно з п.7.6 договору, принципал
зобов'язаний перераховувати на користь
банку комісійні винагороди в розмірі
та в терміни, зазначені у статті 4 цього
договору, та інші платежі, передбачені
цим договором, протягом усього терміну
чинності контргарантії та цього
договору.

Відповідно до п.7.7 договору принципал
зобов'язаний погасити заборгованість,
яка виникла перед банком при настанні
гарантійного випадку та сплати банком
коштів за контргарантією (виконання
зобов'язань за гарантією), у т.ч.
сплатити проценти за користування
сплаченими банком коштами за
контргарантією, згідно з цим договором
та відповідно до умов цього договору.

Як встановлено судом, 18.12.2013 року
заборгованість за договором
контргарантіі була відповідачем
частково погашена в розмірі 42 834,38
доларів США (з яких: 38 731,80 дол. США -
основного боргу, 3 769,42 дол. США -
процентів та 2 662,92 грн. (333,16 дол. США) -
комісії).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, станом на
31.01.2014 року факт наявності
заборгованості за договором про
надання контргарантії №151110G24 від 01.03.2010
року (по контргарантії № 20110G41Е від
03.03.2010 року) за основним боргом в
розмірі 4 102,58 дол. США, за процентами в
розмірі 557,82 дол. США відповідача перед
позивачем належним чином доведений,
документально підтверджений та
відповідачем не спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за договором про
надання контргарантії №151110G24 від 01.03.2010
року (по контргарантії № 20110G41Е від
03.03.2010 року) позивач нарахував
відповідачу пеню за несвоєчасне
погашення основного боргу в розмірі 2
611,46 дол. США, пеню за несвоєчасну сплату
процентів в розмірі 97,34 дол. США, пеню за
несвоєчасну сплату комісії за
управління контргарантією в розмірі
173,53 грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.3 договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
принципалом своїх зобов'язань за цим
договором, пов'язаних з наданням та
управлінням контргарантією, принципал
сплачує на користь банку пеню. Пеня
нараховується на суму невиконаних або
неналежним чином виконаних
принципалом зобов'язань із розрахунку
фактичної кількості прострочених днів
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який нараховується та
сплачується пеня, за кожен день
прострочки.

З огляду на вищенаведене, суд
погоджується з розрахунком пені за
несвоєчасне погашення основного боргу
в розмірі 2 611,46 дол. США, пені за
несвоєчасну сплату процентів в розмірі
97,34 дол. США та пені за несвоєчасну
сплату комісії за управління
контргарантією в розмірі 173,53 грн. і
вважає його обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню за розрахунком
позивача.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача три проценти річних від
суми прострочених зобов'язань щодо
сплати: основного боргу в розмірі 581,99
дол. США, процентів в розмірі 20,89 дол.
США, комісії за управління
контргарантією в розмірі 39,11 грн., а
також втрати від інфляції у зв'язку з
несвоєчасним погашенням
заборгованості за комісією за
управління контр гарантією в розмірі
16,94 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності
заборгованості у відповідача перед
позивачем, суд погоджується з
розрахунком 3 % річних від суми
прострочених зобов'язань щодо сплати:
основного боргу в розмірі 581,99 дол. США,
процентів в розмірі 20,89 дол. США,
комісії за управління контргарантією в
розмірі 39,11 грн., а також втрати від
інфляції у зв'язку з несвоєчасним
погашенням заборгованості за комісією
за управління контр гарантією в
розмірі 16,94 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 35, ст. 44, ч. 5 ст. 49
ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства
державної компанії "Укрспецекспорт"
Державного підприємства
"Зовнішньоторгівельна фірма
"ТАСКО-експорт" (03022, м. Київ, вул.
Трутенка, будинок 2; ідентифікаційний
код: 22971632) на користь публічного
акціонерного товариства "Державний
експортно-імпортний банк України" (03150,
м. Київ, вул. Горького, 127;
ідентифікаційний код: 33870540) основний
борг в розмірі 4 102 (чотири тисячі сто
дві) дол. США 58 центів, проценти в
розмірі 557 (п'ятсот п'ятдесят сім) дол.
США 82 центів, пеню за несвоєчасне
погашення основного боргу в розмірі 2
611 (дві тисячі шістсот одинадцять) дол.
США 46 центів, пеню за несвоєчасну
сплату процентів в розмірі 97
(дев'яносто сім) дол. США 34 центи, пеню за
несвоєчасну сплату комісії за
управління контргарантією в розмірі 173
(сто сімдесят три) грн. 53 коп., 3 % річних
від суми прострочених зобов'язань щодо
сплати основного боргу в розмірі 581
(п'ятсот вісімдесят однин) дол. США 99
центів, 3% за прострочення сплати
процентів в розмірі 20 (двадцять) дол.
США 89 центів, 3% річних комісії за
управління контргарантією в розмірі 39
(тридцять дев'ять) грн. 11 коп.,індекс
інфляції по комісії за управління
контргарантією в розмірі 16
(шістнадцять) грн. 94 коп., а також
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 18.04.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий