м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2024/14 07.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕФІ-Транс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Транснаціонаціональна комодітна
група"

про стягнення 28 415,90 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

Від позивача Левченко Р.І. за
довіреністю від 21.03.2014

Від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні 07.04.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

08.02.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява
від 27.01.2014 Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕФІ-Транс" (надалі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Транснаціонаціональна комодітна
група" (надалі - відповідач) про
стягнення 28 415,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року прийнято позовну
заяву до розгляду та порушено
провадження по справі № 910/2024/14, розгляд
справи призначено на 03.03.2014.

27.02.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва від представника
позивача надішли документи на
виконання вимог ухвали про порушення
провадження у справі.

В судове засідання, призначене на
03.03.2014, представник позивача не
з'явився, однак через канцелярію суду
03.03.2014 подав клопотання про відкладення
розгляду справи. Суд, розглянувши
вказане клопотання, задовольнив його.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 03.03.2014, не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

В судове засідання, призначене на
03.03.2014, представник позивача не
з'явився, однак через канцелярію суду
03.03.2014 подав клопотання про відкладення
розгляду справи. Суд, розглянувши
вказане клопотання, задовольнив його.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 03.03.2014, не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 розгляд справи
відкладено на 19.03.2014.

В судове засідання, призначене на
19.03.2014, представник позивача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений.

Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 19.03.2014, однак
через канцелярію суду 19.03.2014 подав
клопотання про відкладення розгляду
справи. Суд, розглянувши вказане
клопотання, задовольнив його.

Ухвалою суду від 19.03.2014, розгляд справи
відкладено на підставі ст. 77
Господарського суду м. Києва на 07.04.2014.

В судове засідання, призначене на
07.04.2014, представник позивача з'явився,
надав пояснення по суті справи та подав
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі, які долучені судом до
матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на
07.04.2014, представник відповідача не
з'явився, витребувані судом докази
представник відповідача не подав, про
причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник
позивача надав заяву про збільшення
розміру позовних вимог.

Вказана заява обґрунтована тим, що
позивач перерахував розмір штрафних
санкцій на дату розгляду справи в
судовому засіданні 07.04.2014.

Заява про збільшення позовних вимог
надійшла до початку розгляду справи по
суті, а отже на підставі ст.. 22
Господарського процесуального кодексу
України подальший розгляд справи
відбуватиметься з урахування вказаної
заяви.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду, позовна заява надсилались
відповідачам на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах
справи). У відповідності з положеннями
п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України"від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
(2.04.2009)"передбачено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2012 між позивачем та відповідачем
було укладено генеральний договір
транспортної експедиції №100/06-12 (надалі
- Договір, належним чином засвідчена
копія міститься в матеріалах справи).

Згідно з умовами Договору позивач
зобов'язувався за плату і за рахунок
відповідача організувати перевезення
залізничним транспортом
експортно-імпортних та транзитних
вантажів відповідача, а відповідач
зобов'язувався оплачувати послуги в
порядку, визначеному Договором.
Сторони узгоджують умови перевезення в
додаткових угодах та/або в заявках, які
є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п.2.6. Договору, додаткові
угоди, заявки та інші документи можуть
направлятися іншій стороні наступними
засобами зв'язку: кур'єром, поштою,
телеграфом, телетайпом, факсимільним
зв'язком та мережами електронного
зв'язку. Сторони погодили, що підписані
та завірені печаткою документи,
передані засобами факсимільного
зв'язку, телексом або мережами
комп'ютерного зв'язку мають юридичну
силу на рівні з оригіналом (п.2.7.
Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено
порядок розрахунків за надання послуг,
в якому зазначено, що Клієнт
перераховує Експедитору 100% передплати
грошових коштів, які необхідні для
виконання доручень з перевезення
відповідних партій вантажу до їх
відвантаження, згідно з виставленим
рахунком.

Отримавши від відповідача замовлення
на надання послуг у формі заявки № 5 від
06.09.2013 року (додаток І) щодо організації
перевезення плитки керамічної у
кількості 136 тонн, сполученням
Польща-Україна, Позивачем згідно з
умовами Договору були виставлені
Відповідачу рахунки на оплату послуг №
3204 від 19.09.2013 на суму 14 207,95 грн. та № 3270
від 25.09.2013 на суму 14 207,95 грн.

Позивачем відповідно до отриманої
заявки № 5 від 06.09.2013 були надані
послуги у повній мірі та належним
чином, що підтверджується актами
надання послуг № 1188 від 30.09.2013 та № 1344
від 31.10.2013.

Разом з цим, Відповідачем, в порушенням
умов укладеного Договору, не були
оплачені надані Позивачем послуги, у
зв'язку з чим виникла заборгованість в
розмірі 28 415,90 грн.

Факт існування заборгованості
підтверджується актом звіряння
взаємних розрахунків між сторонами за
період з січень 2013 року - жовтень 2013
року.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч.1 ст.903 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
оплатити надані йому послуги в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу
України цивільні обов'язки виконуються
у межах, встановлених договором. Зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ст. 628 Цивільного
кодексу України) Відповідно до ст.629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

На підставі ст. 3 Цивільного кодексу
України, яка закріплює свободу
договору, сторони мають право як
врегулювати у договорі свої відносини,
які не врегульовані цими актами, так і
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. Зміна ціни
після укладення договору допускається
у випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу винагороди за отримані
послуги належним чином доведений, а
також доведений обов'язок відповідача
оплатити позивачу винагороду за
отримані послуги, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 28 415,90 грн.

Крім основного боргу, за прострочення
виконання грошового зобов'язання
позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 3 694,07 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки факт прострочення виконання
грошового зобов'язання встановлений
судом та по суті відповідачем не
спростований, вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені є
правомірними.

В свою чергу стягувана сума пені, яка
нарахована позивачем підлягає
перерахунку.

Розмір договірної пені - подвійна
облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення28415.919.09.2013 - 04.04.20141986.5000 %0.036
%*2003.90За здійсненим судом перерахунком,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня у розмірі 2003.90
грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
460,11 трьох відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних суд встановив, що розрахунок
проведено вірно.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторін пропорційно
задоволеним вимогам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Транснаціонаціональна комодітна
група" (01135, м.Київ, Вулиця В'ячеслава
Чорновола, будинок 33/30, квартира 117;
ідентифікаційний код: 25641266) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕФІ-Транс"
(03049, м. Київ, Вулиця Богданівська,
будинок 1, квартира 1; ідентифікаційний
код 32820284) 28 415 (двадцять вісім тисяч
чотириста п'ятнадцять) грн. 90 коп. -
основного боргу, 460 (чотириста
шістдесят) грн. 11 коп. - інфляційних
втрат, 2 003 (дві тисячі три) грн. 90 коп. - 3 %
річних та 1 732 (одна тисяча сімсот
тридцять два) грн. 18 коп. - суму судового
збору.

3. В частині стягнення 1 690,97 грн. -
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 11.04.2014

Суддя М.О. Лиськов