КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р.
Справа№ 910/21868/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершуті
О.П.

за участю представників:

від позивача - Савченко Г.М.

від відповідача - Калашнюк О.С.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада» на рішення
Господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року (суддя КовтунС.А.)

за позовом Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством дарницького
району м. Києва»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада»

про стягнення грошових
коштів ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, КП «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
дарницького району м. Києва»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до ТОВ «Рада» про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 12.12.2013 року позовні вимоги були
задоволені частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
основний борг в розмірі 32689,83 грн. з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та 3% річних в розмірі 2377,77 грн.
В іншій частині позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, а тому
просить скасувати рішення
Господарського суду м. Києва від 12.12.2013
року та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 28.03.2014 року апелянту
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
провадження та призначено до розгляд у
складі суддів: головуючий Шапран В.В.,
судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

До суду через відділ документального
забезпечення надійшов відзив від
представника позивача, в якому він
зазначає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання з`явився
представник позивача та представник
відповідача та надали усні пояснення
по справі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

01.06.2004 року між комунальним
підприємством «Управління житлового
господарства Дарницького району м.
Києва» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рада» був укладений
договір № 9-338с про надання послуг
диспетчерського зв'язку.

Предметом даного договору є надання
послуг оперативного диспетчерського
зв'язку для житлового будинку за
адресою: вул. А. Ахматової, 13.

На підставі рішення Київської міської
ради № 201/6417 від 06.10.2011 року «Про деякі
питання діяльності комунальних
підприємств та установ, які належать до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва та передаються до
сфери управління Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації»
комунальним підприємством «Управління
житлового господарства Дарницького
району м. Києва» змінено назву на
Комунальне підприємство «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва».

Відповідно до пункту 2.2. договору,
виконавець зобов'язується безперервно
цілодобово надавати послуги
диспетчерського зв'язку, а саме:
приймати, реєструвати та передавати за
призначенням для виконання заявки,
інформацію, прохання мешканців;
контролювати технічний стан
інженерного обладнання будинку,
підключеного до диспетчерського
пульту; згідно з графіком проводити
дистанційне управління освітленням
під'їздів і сходових клітин, при
необхідності вмикати та вимикати
електрозабезпечення ліфтів.

Замовник зобов'язується на першу
вимогу виконавця, але не пізніше 20-го
числа поточного місяця, сплачувати
вартість послуг диспетчерського
зв'язку згідно з укладеним договором
(пункт 2.3. договору).

Відповідно до п. 4.1 договору розмір
плати за послуги диспетчерського
зав'язку визначається згідно з
калькуляцією на щомісячне технічне
обслуговування диспетчерського
зв'язку та кошторису витрат на
утримання диспетчерської служби.

У додатках до договору сторонами
погоджено вартість послуг
оперативного диспетчерського зв'язку.

В суді першої інстанції, відповідач,
заперечуючи проти заявленого позову
мотивував це тим, що між ним та
позивачем не існує жодних договірних
відносин і КП «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» є
неналежним позивачем.

Судом першої інстанції правомірно не
було взято до уваги дане твердження
відповідача, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.3. договір підлягає
пролонгації, якщо за місяць до
закінчення строку дії Договору жодна
зі сторін не заявить про намір його
припинення.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили
випадки припинення Договору, якими є
закінчення строку, на який він був
укладений; взаємна згода сторін про
його припинення; прийняття рішень
господарським судом.

Порядок зміни та розірвання
господарських договорів
регламентовано ст. 188 Господарського
кодексу України, якою передбачено, що
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються якщо інше не передбачено
законом або договором, а сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

У матеріалах справи відсутні докази
розірвання договірних відносин в
добровільному чи судовому порядку.

Крім того, відповідно до п. 3.2 договору
замовник має право відмовитися від
послуг виконавця в разі невиконання
або систематичного неякісного надання
послуг, зазначених у договорі,
обґрунтувавши причини такої відмови та
попередивши виконавця.

Як було встановлено судом першої
інстанції, доказів звернення
відповідача до позивача з приводу
неякісного надання послуг не надано,
відтак відповідачем не доведено факту
неналежного виконання позивачем умов
договору.

Звертаючись з апеляційною скаргою на
рішення суду, відповідачем дана
обставина не була зазначена як
підстава для відмови у задоволені
позову.

Звертаючись із позовною заявою,
представник позивача зазначає, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов`язань за
договором у нього мається
заборгованість в розмірі 31075,57 грн., яка
утворилася за період з 01.01.2009 року по
04.09.2013 року.

Відповідач, не погоджуючись із
існуванням такої заборгованості в суді
першої інстанції та апеляційної
обґрунтовував свої заперечення тим, що
між сторонами, відповідно до вимог
укладеного договору, не підписувалися
акти виконаних робіт, та позивачем не
виставлялися платіжні
вимоги-доручення.

Проте дане твердження апелянта
спростовується наявними в матеріалах
справи копіями актів виконаних робіт,
підписані вповноваженими
представниками обох сторін та
скріплені відповідними печатками,
актами про відмову у прийнятті актів
виконаних робіт та копіями платіжних
доручень.

Достовірність підпису представника
відповідача та відтиску печатки на
актах виконаних робіт відповідачем не
оскаржувалося та під сумнів не
ставилося.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 2.3 договору сторони встановили,
що замовник зобов'язується на першу
вимогу виконавця, але не пізніше 20-го
числа поточного місяця, сплачувати
вартість послуг диспетчерського
зв'язку згідно з укладеним договором.

Згідно додатку № 1 до договору № 9-338с
станом на 01.09.2008 року вартість послуг
оперативного диспетчерського зв`язку
становить 870,48 грн., (з ПДВ), а станом на
01.04.2011 року - 1125,67 грн.(з ПДВ).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були надані, передбачені
умовами договору, послуги відповідачу,
проте, останнім оплата послуг була
здійснена лише частково, внаслідок
чого утворилася заборгованість.

Представник відповідача в суді першої
інстанції та в суді апеляційної
інстанції заявляв про застосування
позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Господарський суд міста Києва,
постановляючи оскаржуване рішення,
відмовив позивачу у застосуванні
позовної давності, обґрунтовуючи це
тим, що матеріалах справи наявна
виписка з банківського рахунку щодо
здійснених відповідачем оплат у
листопаді та грудні 2010 року, що
свідчить про визнання останнім свого
боргу перед позивачем, і є підставою
для переривання перебігу позовної
давності.

Діями, вчиненими боржником на
підтвердження визнання ним суми боргу,
можуть бути будь-які дії, які свідчать,
що боржник визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до кредитора.

Частиною 3 статті 264 Цивільного кодексу
України встановлено, що після
переривання перебігу позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Оскільки позовну заяву подано до суду
12.11.2013 року, то, на думку суду першої
інстанції, позовна давність не сплила.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком Господарського суду
міста Києва, та вважає, що до певної
частини позовних вимог необхідно
застосувати позовну давність, оскільки
вона не переривалась, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу,яка його порушила.

Загальний строк позовної давності
встановлюється в три роки.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов`язку.

Як зазначалося вище, умовами
укладеного між сторонами договору
передбачено щомісячні розрахунки за
надані позивачем послуги, тобто
відповідач повинен до 20 числа
поточного місяця розрахуватись за
надані послуги у розмірі погодженому
сторонами відповідним кошторисом.

А отже,з урахуванням вищенаведених
норм законодавства, позовну давність у
таких випадках необхідно обчислювати
щодо кожного помісячного платежу.

При цьому виконання зобов'язання у
межах строку позовної давності за
одним із помісячних платежів не є дією,
що зумовлює переривання строку
позовної давності за іншими
невиконаними помісячними платежами.

Аналогічна думка викладена у постанові
Вищий господарський суд України від
24.03.2014 року у справі № 910/15687/13.

Позивач зазначає, що заборгованість у
відповідача виникла в період з січня 2009
року по вересень 2013 року.

Із позовом КП «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» до
Господарського суду міста Києва
звернулося в листопаді 2013 року.

Таким чином, колегія суддів,
зважаючи на все вище зазначена,
приходить до висновку про необхідність
застосування позовної давності до
вимог позивача про стягнення
заборгованості з відповідача за такий
період: січень-серпень 2009 року, грудень
2009 року, лютий, листопад та грудень 2010
року.

Відповідно до ст. 266 Цивільного кодексу
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Враховуючи те, що суми пені,
інфляційних втрат та річних з
урахуванням умов укладеного між
сторонами договору, також повинні
нараховуватись на кожний помісячний
прострочений платіж відповідно до
положень чинного законодавства, то до
вимог про сплату інфляційних втрат та 3%
річних за вказаний вище період також
застосовується позовна давність.

Таким чином, в частині стягнення суми
основного боргу з відповідача ТОВ
«Рада» в розмірі 9575,28 грн. колегією
суддів відмовляється.

Стосовно 3% річних та інфляційних втрат
за період, за який відмовлено судом у
стягнення основної суми боргу у зв`язку
із застосуванням позовної давності,
колегія суддів зазначає, що по-перше,
позивачем не вірно здійснено
нарахування 3% річних, оскільки як
вбачається з наданого стороною
розрахунку, нарахування здійснено не
по щомісячним платежам, а за весь рік,
навіть на ті суми, що були відповідачем
сплачені за надані послуги.
Нарахування інфляційних втрат також
було здійснено з порушенням
встановлених правил нарахування.

По-друге, колегією суддів до даних
вимог також застосовується позовна
давність, оскільки вона була
застосована до основної суми боргу, на
яку здійснювалося нарахування 3% річних
та інфляційних втрат.

Отже, у задоволенні вимоги про
стягнення 3% річних в розмірі 1645,42 грн.
та інфляційних втрат в сумі 1575,33 грн. за
період січень-серпень 2009 року, грудень
2009 року, лютий, листопад та грудень 2010
року колегією суддів відмовляється.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач, у своїй позовній заяві
зазначає, що відповідач має
заборгованість за період з січня 2009
року по вересень 2013 року.

Колегією суддів віджмовляється у
задоволенні вимоги про стягнення
заборгованості за певні місяці за
період з січня 2009 року по грудень 2010
року у зв`язку із застосуванням
позовної давності.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем та пояснень, наданих
відповідачем, останнім за період з
грудня 2011 року по вересень 2013 року
здійснювалася лише часткова оплата
послуг за договором № 9-338 с від 1.06.2004
року, а отже має місце заборгованість,
яка належними та допустимими доказами
відповідачем не спростована.

Таким чином, позовна вимога КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва» про стягнення з
відповідача основного боргу в розмірі
21500,29 грн. підлягає задоволенню.

Позивач просив також стягнути з
відповідача 3% річних та інфляційні
втрати за вказаний період.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Як зазначалося вище, позивачем був
здійснений невірний розрахунок
інфляційних втрат та 3% річних, з
порушенням встановленої методики
розрахунків.

Колегія суддів здійснила свій
розрахунок, відповідно до якого,
враховуючи умови договору № 9-338с, а
саме пункту 2.3, згідно якого відповідач
повинен був сплачувати позивачу кошти
за надані послуг до 20 числа кожного
місяца, нарахування 3% річних та
інфляційних втрат здійснювалося з 21
числа кожного місяця відповідно і до
30.09.2013 року (заявлено позивачем у
розрахунку), а тому задоволенню
підлягає вимога про стягнення 3% річних
в розмірі 732,35 грн. та про стягнення
інфляційних втрат в розмірі 38,93 грн.

Стосовно вимоги про стягнення пені за
несвоєчасне виконання зобов`язань,
колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547
Цивільного кодексу України всі
правочини щодо забезпечення виконання
зобов'язань боржника перед кредитором
повинні здійснюватися виключно у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Так, пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

З умов договору вбачається, що
сторонами не передбачена
відповідальність у вигляді пені в разі
порушення умов договору в частині
сплати наданих послуг, а тому судом
першої інстанції правомірно було
відмовлено в задоволенні позовної
вимоги про стягнення пені в розмірі 299,07
грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи і їх
сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада»
підлягає частковому задоволенню, а
рішення Господарського суду м. Києва
від 12.12.2013 року у справі № 910/21868/13
підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов`язані з розглядом справи при
частковому задоволенні позову на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог

Відповідно до викладеного, керуючись
ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рада»
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року по справі № 910/21868/13
- змінити. Викласти резолютивну частину
рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада» (02068, м. Київ,
вул. Анни Ахматової, 3, код 30300272) на
користь Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» (02091, м. Київ,
Харківське шосе, 148 літ. "А", код 31722755)
21500,29 грн. основного боргу, 3% річних в
сумі 732,35 грн., 38,93 грн.. інфляційних
втрат та 1083,46 грн. витрат по сплаті
судового збору.

В задоволенні позовних вимог в розмірі
12796,03 грн. відмовити».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва» (02091, м. Київ,
Харківське шосе, 148 літ. "А", код 31722755) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада» (02068, м. Київ,
вул. Анни Ахматової, 3, код 30300272) судовий
збір за подання апеляційної скарги в
розмірі 333,33 грн.

Видати судові накази. Видачу
наказів доручити Господарському суду
міста Києва

Матеріали справи № 910/21868/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов