ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" квітня 2014 р.Справа № 916/294/14

За позовом: Іллічівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства
інфраструктури України

До відповідача: Державне підприємство
"Іллічівський морський торговельний
порт";

Компанія "Estron Corporation Ltd."

Третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору: Спільне підприємство у
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ"

Про визнання недійсним додатку до
договору

Суддя Рога
Н.В.

Представники:

Від прокуратури: Котюх С.А. - згідно
посвідчення

Від позивача: Кульшик К.В. - довіреність
№6263/15/14-13 від 22.10.2013р.,

Зелінська Л.М. - згідно
довіреності №1332/15/14-13 від 13.03.2013р.

Від відповідача: ДП "ІМТП" - Очколяс Д.В. -
згідно довіреності №134 від 25.12.2013р.

Від відповідача: Компанія "Estron Corporation
Ltd." - Овчаренко Д.В. - згідно довіреності
від 15.11.2013р.

Від третьої особи: Нестругіна Т.В.-
довіреність №147/14 від 13.02.2014р.

В судовому
засіданні брали участь:

Від прокуратури: Котюх С.А. - згідно
посвідчення.

Від позивача: Кульшик К.В. - довіреність
№6263/15/14-13 від 22.10.2013р.

Від відповідача: ДП "ІМТП" - Очколяс Д.В.-
згідно довіреності №134 від 25.12.2013р.

Від відповідача: Компанія "Estron Corporation
Ltd." - Овчаренко Д.В.- згідно довіреності
від 15.11.2013р.

Від третьої особи: Нестругіна Т.В. -
довіреність №147/14 від 13.02.2014р.

Суть спору: Іллічівський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
в особі Міністерства інфраструктури
України звернувся до господарського
суду Одеської області з позовом до
Державного підприємства "Іллічівський
морський торговельний порт" (далі - ДП
"ІМТП"), Компанії "Estron Corporation Ltd." та
Спільного підприємства у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ"
(далі - СП ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ") про
визнання недійсним додатку №1 від
21.02.2003р. до Договору про співпрацю по
будівництву та експлуатації зерно
перевантажувального комплексу №411 від
18.10.1996р., в редакції від 10.07.2001р.,
укладеного між ДП "ІМТП", Компанії "Estron
Corporation Ltd." та СП ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ".

Представник прокуратури позовні
вимоги підтримує, наполягає на
задоволенні позову.

Позивач - Міністерства інфраструктури
України позовну заяву підтримує,
наполягає на її задоволенні.

Відповідач - ДП "ІМТП" письмового
відзиву на позовну заяву до суду не
надав. В судових засіданнях
представник відповідача вважає дії ДП
"ІМТП" щодо укладення Доповнення №1 від
21.02.2003р. до Договору про співпрацю по
будівництву та експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
№411 від 18.10.1996р., в редакції від 10.07.2001р.,
правомірними.

Відповідач - Компанія "Estron Corporation Ltd."
проти позову заперечує з мотивів,
викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. припинено
провадження у справі у частині
позовних вимог до СП ТОВ
"ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" на підставі п.1-1
ст.80 ГПК України. Ухвалою суду від
11.03.2014р. залучено до участі у справі у
якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору СП
ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ". Зазначена
третя особа повністю підтримує
заперечення Компанія "Estron Corporation Ltd." на
позов Іллічівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін та
прокуратури, суд встановив:

18 жовтня 1996р. між ДП "ІМТП" (Порт),
Компанією "Estron Corporation Ltd." (Інвестор) та
СП ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ"
(Підприємство) був укладений Договір
№411 про співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якого сторони зобов'язалися
співпрацювати в будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу. За цим
Договором Інвестор та Підприємство
здійснюють будівництво та
експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно. Відповідно до п.1.5
Договору строк самостійної
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
Підприємством до моменту передачі
комплексу у власність (на баланс) Порту
складає 15 років з моменту підписання
акта вводу комплексу в експлуатацію.
Згідно п.1 6 Договору вантажний
бетонований майданчик (відкрита
частина складу №1) в тилу причалу №17, що
надана Портом під будівництво,
залишається на балансі Порту, а
використання її з метою, передбаченою
цим Договором, надається Підприємству.

Додатковою угодою №1 від 25.09.1998р. до
Договору №411 від 18.10.1996р. сторони
домовилися, що Інвестор та
Підприємство здійснюють будівництво
та експлуатацію другої черги
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою перечею
його у власність (на баланс) Порту
безкоштовно. Експлуатація першої та
другої черги зерноперевантажувального
комплексу здійснюється Підприємством
до моменту переходу до Порту права
власності на першу та другу черги
зерноперевантажувального комплексу, а
саме: через 35 років з моменту
підписання Акту вводу в експлуатацію
другої черги комплексу.

10 липня 2001р. відбулося засідання
представників сторін за Договором №411,
на якому було вирішено укласти Договір
у новій редакції. Крім того, сторони
домовилися, що Підприємство перестає
бути стороною за Договором з моменту
укладення його нової редакції.

10 липня 2001р. ДП "ІМТП" (Порт) та Компанія
"Estron Corporation Ltd." (Інвестор) уклали нову
редакцію Договору №411 про співпрацю по
будівництву та експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якого сторони зобов'язалися
співпрацювати у будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу.
Відповідно до п.1.2 Договору Інвестор
здійснює будівництво та експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно. Згідно п.1.6 Договору
загальний період самостійної
експлуатації комплексу Оператором,
визначеним Інвестором, складає 35 років
з дати підписання акту вводу в
експлуатацію другої черги комплексу.
Після закінчення зазначеного строку
Інвестор безкоштовно передає комплекс
у власність (на баланс) Порту. За
умовами п.1.7 Договору виключне та
неподільне право власності на комплекс
зберігається за Інвестором до дати
припинення цього Договору. Датою
припинення Договору буде 31 грудня 35-го
року, що є наступним за роком
підписання Акту вводу в експлуатацію
другої черги комплексу. По закінченню
зазначеного строку комплекс
передається Інвестором Порту у
власність (на баланс). Відповідно до
п.1.10 Договору Порт надає для монтажу та
експлуатації комплексу вантажні
бетоновані майданчики в тилу причалів
№16 (майданчик - ІІ) та №17 (майданчик-І)
відповідно до схеми, що є невід'ємною
частиною Договору. Зазначені
майданчики залишаються на балансі
Порту.

Доповненням №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 Порт та Інвестор
домовилися внести зміни та доповнення
до Договору, зокрема, виклали у новій
редакції п.1.7 Договору, а саме
зазначили, що виключне та неподільне
право власності на
зерноперевантажувальний комплекс
належить Інвестору. Крім того, сторони
доповнили ст..2 Договору пунктом 2.1.10
наступної редакції: Залізнична
сортувальна станція, збудована
Інвестором, є ексклюзивною власністю
Інвестора і може бути використана
виключно Оператором , визначеним
Інвестором.

Іллічівський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України
вважає, що Додаток №1 від 21.02.2003р. до
Договору про співпрацю по будівництву
та експлуатації зерно
перевантажувального комплексу №411 має
бути визнаний судом недійсним на
підставі ст..ст.203,215 Цивільного кодексу
України, як такий, що суперечить актам
цивільного законодавства та моральним
засадам суспільства. В обґрунтування
позову прокурор зазначає, що майно ДП
"ІМТП" є державною власністю і належить
йому на праві господарського відання.
Здійснюючи право господарського
відання Порт володіє, користується і
розпоряджається закріпленим за ним
майном на свій розсуд, вчиняючи щодо
нього будь-які дії, які не суперечать
чинному законодавству, актам
уповноваженого органу управління та
Статуту Порту. Але, в порушення п.5
Декрету Кабінету Міністрів України від
15.12.2992р. №8-92 "Про управління майном, що є
у загальнодержавній власності" та
ст..ст.1, 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" ДП "ІМТП" не
було досягнуто мети щодо отримання у
власність зерноперевантажувального
комплексу та фактично безоплатно
передано іншому підприємству майно, що
перебувало у нього на балансі, чим
порушено інтереси держави.

Іллічівський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України
також вважає, що Міністерством
інфраструктури України пропущено
строк позовної давності з поважних
причин, адже, лише в результаті
перевірки додержання вимог
законодавства СП ТОВ
"ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" при використанні
державного майна за договорами оренди
та оперативного управління з ДП "ІМТП",
що проводилася прокуратурою спільно з
Державною фінансовою інспекцією в
Одеській області у період з 25.11.2013р. по
28.11.2013р., було встановлено порушення з
боку ДП "ІМТП" вимог законодавства щодо
заборони підприємствам, що є у
загальнодержавній власності,
передавати безоплатно закріплене за
ними майно іншим підприємствам,
установам організаціям, а також
громадянам. За таких обставин, прокурор
вважає, що про порушення свого права, а
саме - відчуження нерухомого майна, що
перебувало на балансі ДП "ІМТП" шляхом
укладення Додатку №1 від 21.02.2003р. до
Договору №411, позивач - Міністерство
інфраструктури України, дізнався лише
при отриманні позовної заяви
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, у зв'язку з чим перебіг строку
позовної давності слід обчислювати з
дати отримання позивачем позовної
заяви прокурора, а саме: з 03.02.2014р.

В обґрунтування подачі даного позову в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України прокурор
зазначає, що згідно з п.2 ст. 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадян або держави в суді у
випадках, визначених законом.
Зазначене конституційне положення
знайшло своє відображення в ст. 5 Закону
України "Про прокуратуру", де зазначено,
що прокуратура виконує функцію
представництва інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Однією з форм
представництва є звернення до суду з
позовами або заявами про захист прав і
свобод іншої особи, невизначеного кола
осіб, прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави, або про
визнання незаконними правових актів,
дій чи рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. Представництво інтересів
громадянина або держави здійснюється
прокурором також на підставі
заподіяння громадянину або державі
шкоди внаслідок вчинення
кримінального правопорушення чи
іншого суспільно небезпечного діяння,
передбаченого законом про кримінальну
відповідальність.

Ч.1 ст. 2 Господарського процесуального
кодексу України, в якій визначено
підстави порушення справ у
господарському суді, відносить до
таких підстав позовні заяви прокурорів
та їх заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Відповідно до положень ч.3 цієї
статті прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Як зазначено в п. 5 мотивувальної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.1999 р. N 3-рп/99 (справа про
представництво прокуратурою України
інтересів держави в арбітражному суді),
поняття "орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах", що міститься в
частині другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
означає орган, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретної діяльності у відповідних
правовідносинах, спрямованої на захист
інтересів держави. Відповідно до п. 2
резолютивної частини зазначеного
Рішення Конституційного Суду України
під поняттям "орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах",
зазначеним у частині другій ст. 2
Арбітражного процесуального кодексу
України, потрібно розуміти орган
державної влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.
Міністерство інфраструктури України
відповідно до "Положення про
Міністерство інфраструктури України",
затвердженого указом Президента
України від 12.05.2011р. №581/2011, є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
забезпеченні реалізації державної
політики у сферах авіаційного,
автомобільного, залізничного,
морського і річкового, міського
електричного транспорту. Відповідно до
ст. 9 Закону України "Про транспорт"
Міністерство управляє державним
майном, здійснює контроль за
ефективністю використання і
схоронністю довіреного підприємствам
державного майна, до яких відноситься й
ДП "ІМТП", яке, відповідно до Статуту є
унітарним державним підприємством ,
яке засноване на державній власності
та входить до сфери управління
Міністерства інфраструктури України.

Позивач - Міністерство інфраструктури
України повністю підтримує позов
прокурора, та зазначає, що згідно
Статуту ДП "ІМТП" є унітарним державним
підприємством, заснованим на державній
власності та входить до сфери
управління Міністерства
інфраструктури України , яке є
правонаступником Міністерства
транспорту України. Міністерство, до
сфери управління якого входить
підприємство, є представником власника
і виконує його функції у межах,
визначених законодавством. Майно
державного унітарного підприємства
перебуває у державній власності і
закріплюється за таким підприємством
на праві господарського відання чи
праві оперативного управління.

Згідно Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 17.03.2014р.
за №19077949 Держава в особі Міністерства
транспорту та зв'язку України є
власником будівель та споруд основного
виробничого комплексу ДП "ІМТП" з
допоміжними будівлями та спорудами, що
знаходяться за адресою: Одеська обл., м.
Іллічівськ, вул..Транспортна, 2, зокрема,
причалів №№ 16, 17, залізничних колій,
бетонного покриття.

Позивач зазначає, що відповідно до умов
Договору №411 від 18.10.1996р. будівництво
зерноперевантажувального комплексу
здійснюється на території Порту з
подальшою безкоштовною передачею його
у власність Порту. З метою виконання
умов цього Договору Порт зобов'язався
передати Інвестору вантажну бетонну
площадку в тилу причалів №№ 16, 17, що
фактично є розпорядженням державним
майном, а отже, потребує погодження
Міністерства, як органа,
уповноваженого управляти державним
майном. Із змісту положень нової
редакції Договору №411 та Додатку №1 до
нього, на думку позивача, випливає, що
Порт здійснює функції розпорядження
державним майном, що знаходиться у його
господарському віданні, але
Міністерство погодження на такі дії
Порту не надавало, а також не
погоджувало викладення Договору №411 у
новій редакції та укладання Додатків
до нього, зокрема, Додатку№1 від 21.02.2003р.

Крім того, позивач зазначає, що про
порушення своїх прав та інтересів, що
випливає з Додатку №1 від 21.02.2003р. до
Договору №411, він дізнався лише з
отриманої позовної заяви
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері, а саме: 03.02.2014р. В ході проведених
ревізій та перевірок
фінансово-господарської діяльності, на
думку позивача, Договір №411 та Додаток
№1 від 21.02.2003р. до нього на розгляд
комісій не надавалися, у зв'язку з чим
Міністерству не було відомо про
існування Додатку №1 21.02.2003р. до
Договору №411. За таких обставин.
позивач вважає, що строк позовної
давності щодо предмету спору починає
спливати з 03.02.2014р.

Відповідач - ДП "ІМТП" зазначає, що
предметом Договору №411 як у старій, так
і у новій редакції, визначено
співпрацю, направлену на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України.

При цьому, відповідно до п. 9.5 нової
редакції Договору №411 з моменту
підписання зазначеного Договору
втрачають силу наступні документи:
колишня редакція Договору №411 про
співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
від 18.10.1996р.; додаток №3 від 25.11.1997р. до
колишньої редакції Договору №411;
Додаткова угоді №1 від 25.09.1998р. до
колишньої редакції Договору №411;
додаток №1 від 29.06.2000р. до додаткової
угоди №1 від 25.09.1998р.

Відповідно до п.1.10 нової редакції
Договору №411 Порт надає для монтажу та
експлуатації комплексу вантажні
бетоновані майданчики в тилу причалів
№16 (майданчик - ІІ) та №17 (майданчик-І)
відповідно до схеми, що є невід'ємною
частиною Договору.

За таких обставин, враховуючи
втрату чинності колишньою редакцією
Договору №411, відповідач вважає, що
відсутні підстави стверджувати про
передачу ДП "ІМТП" інвестицій у
будівництво зерноперевантажувального
комплексу у вигляді: частини складу №16,
території заправної станції,
залізничних шляхів в рамках нової
редакції Договору №411 та Доповнення №1
від 21.02.2003р., адже їх передача була
передбачена умовами редакції Договору
№411, яка втратила чинність з 10.07.2001р.

Крім того, відповідач зазначає, що
для монтажу та експлуатації комплексу
за умовами нової редакції Договору №411
Порт надає бетоновані майданчики в
тилу причалів №16 (майданчик - ІІ) та №17
(майданчик-І). При цьому, щодо об'єктів
основних засобів, які знаходились на
балансі Порту та які розміщувались на
зазначених площадках, уповноваженим
органом управління - Міністерством
транспорту України було прийнято
рішення про списання (наказ
Міністерства від 03.12.2002р. №884). Згідно
довідки в.о. головного бухгалтера ДП
"ІМТП" від 08.04.2014р. станом на 01.04.2014р. у
бухгалтерському балансі ДП "ІМТП" не
обліковуються: частина складу №1 в тилу
причалу №16; територія автозаправної
станції; вантажна бетонна площадка в
тилу причалу №16; вантажна бетонна
площадка в тилу причалу №17; залізничні
шляхи.

Земельна ділянка загальною площею
3,8095 га, розташована в тилу причалів №№
16, 17, була вилучена з постійного
користування Порту рішеннями
Іллічівськом міської ради №159-ХХІІІ
від 16.11.2001р., №196/1-ХХІІІ від 22.03.2002р.,
№133/54-ХХІУ від 14.02.2003р., №172/36-ХХІУ від
30.05.2003р. та надана Компанії "Estron Corporation
Ltd.". На зазначеній земельній ділянці
відсутні об'єкти нерухомості, що
перебувають на балансі Порту.

З урахуванням зазначеного,
відповідач вважає, що ДП "ІМТП" не
допускало порушень п.5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 15.12.2992р. №8-92 "Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності" щодо
заборони підприємствам, які
знаходяться у загальнодержавній
власності, передавати безоплатно
закріплене за ними майно іншим
підприємствам, організаціям та
установам, а також громадянам, адже,
відсутній факт безоплатної передачі ДП
"ІМТП" майна, що перебуває на балансі
Порту.

Відповідач - Компанія "Estron Corporation
Ltd." проти позову заперечує, посилаючись
на те, що відповідно до ст. 204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним. На
думку відповідача, як зміст так і форма
Доповнення №1 від 21.02.2003р. до Договору
про співпрацю по будівництву та
експлуатації зерно
перевантажувального комплексу №411 від
18.10.1996р. в редакції від 10.07.2001р. не
містять обставин для визнання його
недійсним, адже, позивачем не наведено
та за змістом правочину не вбачається
вимог законодавчих актів, яким би не
відповідали положення оскаржуваного
Доповнення та визначені зобов'язання;
вихід за межі господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності) при вчиненні
спірного правочину; правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідач зазначає, що позивачем
не надано належних та допустимих
доказів того, що Порт передав будь-яке
державне майно Компанії "Estron Corporation Ltd.".
Саме ж по собі посилання в договорі на
обов'язок надати майно не може
розцінюватися як належний доказ
передачі такого майна, оскільки
свідчить лише про наявність
домовленостей між сторонами за
договором.

Відповідач також зазначив, що надане
Міністерством Свідоцтво про право
власності на будівлі та споруди
основного виробничого комплексу ДП
"ІМТП" датоване 05.02.2009р., Договір №411 у
новій редакції був укладений 10.07.2001р., а
оспорювань Доповнення №1 було укладено
21.02.2003р., отже, ще до оформлення
зазначеного Свідоцтва.

Відповідач вважає, що у зв'язку з тим,
що з боку ДП "ІМТП" не проводилося
інвестування будівництва комплексу по
перевантаженню земна, а співпраця
полягала у наданні території
(земельної ділянки) в акваторії порту
під будівництво (тобто 100% інвестицій
належить виключно Компанії "Estron Corporation
Ltd."), сторони за Договором №411
правомірно дійшли згоди укласти
Доповнення №1 від 21.02.2003р.

При цьому, відповідно до Статуту ДП
"ІМТП" в редакції 2000р. порт у
відповідності до законодавства
України може укладати різного роду
угоди, договори, у тому числі укладати
договори з юридичними особами:
купівлі-продажу, спільної діяльності
та будь-які інші (п.7.1.4); начальник порту
розпоряджається коштами та майном
відповідно до чинного законодавства та
укладає договори (п.8.11.); порт має право
передавати іншим підприємствам,
організаціям та установам безоплатно в
тимчасове користування або в позику
належні йому будинки, споруди,
устаткування та інші матеріальні
цінності, а також списувати їх з
балансу (п.6.8).

Крім того, відповідач зазначив, що
відповідно до п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України до позовів про
визнання заперечуваного правочину
недійсним і про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,
право на пред'явлення якого виникло до
01.01.2004р., застосовується позовна
давність, встановлена для відповідних
позовів законодавством, що діяло
раніше. За положеннями ст..76 Цивільного
кодексу УРСР перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов , що виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Згідно ст..71 цього Кодексу загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено, становить
три роки. Відповідно до п.4.1 Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" якщо у
передбачених законом випадках з
позовом до господарського суду
звернувся прокурор, що не є позивачем,
то позовна давність обчислюватиметься
від дня, коли про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
довідався або мав довідатися сем
позивач, а не прокурор. Відповідач
зазначає, що Міністерством транспорту
та зв'язку України, правонаступником
якого є Міністерство інфраструктури
України, зі встановленою періодичністю
проводились комплексні перевірки /
ревізії фінансово-господарської
діяльності ДП "ІМТП", у тому числі і на
предмет законності проведення
господарських операцій за певний
період. Зокрема, згідно Акту №14-1-03/32 від
14.10.2006р. про результати комплексної
ревізії фінансово-господарської
діяльності ДП "Іллічівський морський
торговельний порт" Міністерством
транспорту та зв'язку України у тому
числі перевірялися дані, відображені у
балансі ДП, облік та стан збереження
основних засобів, перевірка дотримання
чинного законодавства при операціях з
нерухомістю та земельними ділянками. В
Акті відображено, що протягом 1998-2003р.р.
портом передано 48,5901 га земельних
ділянок під будівництво нових
перевантажувальних комплексів, у тому
числі: під комплекс з перевантаження
зерна компаніям - інвесторам
"ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" та "Estron Corporation Ltd.";
залізнична вагонна електромеханічна
ваги - компанії -інвестору "Estron Corporation
Ltd."; під пост електричної централізації
- компанії -інвестору "Estron Corporation Ltd."; під
виставочний залізничний парк -
компанії -інвестору "Estron Corporation Ltd.". За
таких обставин, відповідач вважає, що
фактично комісією створеною
Міністерством був здійснений аналіз
дотримання чинного законодавства при
операціях з нерухомістю та земельними
ділянками, проведеними ДП "ІМТП" за
період з 1998-2003р.р., і порушень
встановлено не було. Отже, Міністерству
транспорту та зв'язку України,
правонаступником якого є Міністерство
інфраструктури України, було відомо
про укладені між ДП "ІМТП" та Компанією
"Estron Corporation Ltd." Угоди, у тому числі і
Доповнення №1 до Договору №411. За таких
обставин, відповідач просить суд
застосувати строки позовної давності
та відмовити у задоволенні позову
прокурора.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору - СП
ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ", вважає позов
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України
необґрунтованим та безпідставним,
посилаючись на те, що метою Договору
№411 було збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України. Крім того, сторони за
Договором зобов'язалися співпрацювати
під час будівництва комплексу з метою
перевалки через порт
експортно-імпортних вантажів.

Третя особа вважає, що мета Договору
досягнута, оскільки здійснено технічне
переоснащення порту, збільшено
вантажообіг за рахунок експортних
операцій, Порт отримує прибуток за
рахунок роботи комплексу.

Розглянув матеріали справи, суд
доходить до такого висновку:

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом , зокрема, у
вигляді звернення до суду з позовами
про захист прав і свобод .

Міністерство інфраструктури України
відповідно до "Положення про
Міністерство інфраструктури України",
затвердженого указом Президента
України від 12.05.2011р. №581/2011, є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
забезпеченні реалізації державної
політики у сферах авіаційного,
автомобільного, залізничного,
морського і річкового , міського
електричного транспорту. Відповідно до
ст..9 Закону України "Про транспорт"
Міністерство управляє державним
майном, здійснює контроль за
ефективністю використання і
схоронністю довіреного підприємствам
державного майна, до яких відноситься й
ДП "ІМТП", яке, відповідно до Статуту є
унітарним державним підприємством ,
яке засноване на державній власності
та входить до сфери управління
Міністерства інфраструктури України.

За таких обставин, на думку суду,
Іллічівський прокурор з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері правомірно звернувся до суду в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктури України з даним
позовом.

Як вбачається з матеріалів справи,
18 жовтня 1996р. між ДП "ІМТП" (Порт),
Компанією "Estron Corporation Ltd." (Інвестор) та
СП ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ"
(Підприємство) був укладений Договір
№411 про співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якого сторони зобов'язалися
співпрацювати в будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу.
Предметом Договору є співпраця,
направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України.

За цим Договором Інвестор та
Підприємство здійснюють будівництво
та експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно. Додатковою угодою №1 від
25.09.1998р. до Договору №411 від 18.10.1996р.
сторони домовилися, що Інвестор та
Підприємство здійснюють будівництво
та експлуатацію другої черги
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою перечею
його у власність (на баланс) Порту
безкоштовно. Експлуатація першої та
другої черги
зерноперевантажувального комплексу
здійснюється Підприємством до моменту
переходу до Порту права власності на
першу та другу черги
зерноперевантажувального комплексу, а
саме: через 35 років з моменту
підписання Акту вводу в експлуатацію
другої черги комплексу.

10 липня 2001р. відбулося засідання
представників сторін за Договором №411,
на якому було вирішено укласти Договір
у новій редакції. Крім того, сторони
домовилися, що Підприємство перестає
бути стороною за Договором з моменту
укладення його нової редакції.

10 липня 2001р. ДП "ІМТП" (Порт) та
Компанія "Estron Corporation Ltd." (Інвестор)
уклали нову редакцію Договору №411 про
співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якої сторони зобов'язалися
співпрацювати у будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу.
Предметом Договору також є співпраця ,
направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України.

Відповідно до п.1.2 Договору Інвестор
здійснює будівництво та експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно. Відповідно до п.1.10
Договору Порт надає для монтажу та
експлуатації комплексу вантажні
бетоновані майданчики в тилу причалів
№16 (майданчик - ІІ) та №17 (майданчик-І)
відповідно до схеми, що є невід'ємною
частиною Договору. Зазначені
майданчики залишаються на балансі
Порту.

При цьому, відповідно до п.9.5 нової
редакції Договору №411 з моменту
підписання зазначеного Договору
втрачають силу наступні документи:
колишня редакція Договору №411 про
співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
від 18.10.1996р.; додаток №3 від 25.11.1997р. до
колишньої редакції Договору №411;
Додаткова угоді №1 від 25.09.1998р. до
колишньої редакції Договору №411;
додаток №1 від 29.06.2000р. до додаткової
угоди №1 від 25.09.1998р.

За таких обставин, враховуючи втрату
чинності колишньою редакцією Договору
№411, відсутні підстави стверджувати
про передачу ДП "ІМТП" інвестицій у
будівництво зерноперевантажувального
комплексу у вигляді: частини складу №16,
території заправної станції,
залізничних шляхів в рамках нової
редакції Договору №411 та Доповнення №1
від 21.02.2003р., адже їх передача була
передбачена умовами редакції Договору
№411, яка втратила чинність з 10.07.2001р.

Доповненням №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 Порт та Інвестор
домовилися внести зміни та доповнення
до Договору, зокрема, виклали у новій
редакції п.1.7 Договору, а саме
зазначили, що виключне та неподільне
право власності на
зерноперевантажувальний комплекс
належить Інвестору. Крім того, сторони
доповнили ст..2 Договору пунктом 2.1.10
наступної редакції: Залізнична
сортувальна станція, збудована
Інвестором, є ексклюзивною власністю
Інвестора і може бути використана
виключно Оператором, визначеним
Інвестором.

Виходячи з тексту позовної заяви
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері предметом його оскарження є саме
зазначене Доповнення №1 від 21.02.2003р. до
нової редакції Договору №411, так як
Додатку №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 не існує.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.
Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені статтею 203 Цивільного
кодексу України, ними зокрема є
наступні: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п.2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів )
недійсними" вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до п.2.9 цього Пленуму
відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

В обґрунтування позову Іллічівський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері
посилається на те, що в порушення п.5
Декрету Кабінету Міністрів України від
15.12.2992р. №8-92 "Про управління майном, що є
у загальнодержавній власності" та
ст..ст.1, 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність" ДП "ІМТП" не
було досягнуто мети щодо отримання у
власність зерноперевантажувального
комплексу та фактично безоплатно
передано іншому підприємству майно, що
перебувало у нього на балансі, чим
порушено інтереси держави.

Але, з такою позицією прокурора
погодитися не можна, адже, метою
укладення як попередньої, так і нової
редакції Договору №411 про співпрацю по
будівництву та експлуатації
зерноперевантажувального комплексу є
співпраця, направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України. З матеріалів справи
вбачається, що мету Договору було
досягнуто, а саме: будівництво
зерноперевантажувального комплексу в
Порту здійснено, проведено технічне
переоснащення Порту , в результаті
експлуатації комплексу збільшився
вантажообіг, створено додаткові робочі
місця тощо.

Що стосується безоплатної передачі
Портом іншому підприємству майна, що
перебувало у нього на балансі, чим
порушено інтереси держави, то з цього
приводу слід зазначити, що наказом
Міністерства транспорту України від
03.12.2002р. "Про списання основних засобів
Іллічівського МТП" враховуючи потребу
в перепрофілюванні деяких не
використовуваних перевантажувальних
комплексів і необхідність будівництва
на їх місці другої черги зерно
комплексу та спеціалізованого
олійно-жирового комплексу , відповідно
до Закону України "Про підприємства в
Україні", Декрету Кабінету Міністрів
України від 15.12.1992р. №8-92 "Про управління
майном, що є у загальнодержавній
власності" було дозволено списання
основних засобів, які знаходяться на
балансі ДП "ІМТП", а саме: критого складу
№1; 1 лінії складмайданчиків причалу
№17; 1 лінії складмайданчиків причалу
№18;1 лінії складмайданчиків причалу
№19; критого навісу; покриття території
2600 кв.м, пресу для пакетування шмаття;
залізничних колій №№105,106,107,108 та
стрілочних переводів №№900,901,905.

Згідно довідки в.о. головного
бухгалтера ДП "ІМТП" від 08.04.2014р. станом
на 01.04.2014р. у бухгалтерському балансі ДП
"ІМТП" не обліковуються: частина складу
№1 в тилу причалу №16; територія
автозаправної станції; вантажна
бетонна площадка в тилу причалу №16;
вантажна бетонна площадка в тилу
причалу №17; залізничні шляхи.

Доказів фактичної передачі ДП "ІМТП"
Інвестору будь-якого державного майна,
яке знаходиться на балансі Порту, ані
прокурором, ані позивачем до
матеріалів справи не надано.

Земельна ділянка загальною площею
3,8095 га, розташована в тилу причалів №№
16, 17, була вилучена з постійного
користування Порту рішеннями
Іллічівськом міської ради №159-ХХІІІ
від 16.11.2001р., №196/1-ХХІІІ від 22.03.2002р.,
№133/54-ХХІУ від 14.02.2003р., №172/36-ХХІУ від
30.05.2003р. та надана Компанії "Estron Corporation
Ltd.". На зазначеній земельній ділянці, за
даними Порту, відсутні об'єкти
нерухомості, що перебувають на балансі
Порту.

Крім того, слід зауважити, що
відповідно до наданого позивачем до
матеріалів справи Свідоцтва про право
власності на будівлі та споруди
виробничого комплексу ДП "ІМТП" від
05.02.2009р., виданого виконкомом
Іллічівської міської ради на підставі
рішення виконкому Іллічівської
міської ради №7 від 29.01.2009р. замість
свідоцтва про право власності від
14.10.2008р. №34695, державі в особі
Міністерства транспорту та зв'язку на
праві державної власності належать
будівлі та споруди основного
виробничого комплексу ДП "ІМТП". При
цьому, датою державної реєстрації
права власності, згідно Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, є 30.04.2013р. Отже, станом на
дату укладання оспорюваного
Доповнення №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 , було відсутнє
належним чином зареєстроване право
власності держави в особі Міністерства
транспорту та зв'язку на будівлі та
споруди основного виробничого
комплексу ДП "ІМТП", розташованого за
адресою: м.Іллічівськ, вул..Транспортна,
2 .

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів )
недійсними" у силу припису статті 204
Цивільного кодексу України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що доказами у справі
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Отже, виходячи з викладеного вище, на
думку суду, Іллічівським прокурором з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері не доведено
наявність підстав для визнання
недійсним Доповнення №1 від 21.02.2003р. до
нової редакції Договору №411.

Що стосується заяви відповідача -
Компанії "Estron Corporation Ltd." про
застосування строків позовної
давності, то з цього приводу слід
зазначити, що відповідно до п.2.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" за
змістом частини першої ст.. 261
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи. Отже,
перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність Іллічівським прокурором
з нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері порушення прав або
охоронюваних законом інтересів
держави в особі Міністерства
інфраструктури України, питання
застосування строків позовної
давності судом не розглядаються.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України -
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 16
квітня 2014р.

Суддя
Рога Н. В.