ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 р.
Справа № 914/438/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Київське агентство
повітряних сполучень «Кий Авіа», м.
Київ

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Західний
авіаційний центр», м. Львів

до відповідача-2: Приватного
підприємства «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок», м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк», м. Київ

про визнання договору купівлі-продажу
нежитлових приміщень від 27.12.2013 року
недійсним

Суддя
Березяк Н.Є

Секретар судового
засідання Маїк С.Б.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Коваль Я.Ю. - представник

від відповідача-1: Липський С.І. -
керуючий санацією

від відповідача-2: не з'явився

від третьої особи: Улицька І.О. -
представник

Суть спору: Подано позов Публічним
акціонерним товариством «Київське
агентство повітряних сполучень «Кий
Авіа» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Західний авіаційний
центр» та до Приватного підприємства
«Торгівельна агенція «Галицький
ярмарок», третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Публічне
акціонерне товариство акціонерний
банк «Укргазбанк» про визнання
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 27.12.2013 року недійсним.

Ухвалою суду від 11.02.14 р. порушено
провадження у справі та призначено її
до розгляду на 24.02.14 р.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в ухвалах
господарського суду Львівської
області.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просив їх задоволити з
підстав зазначених в позовній заяві та
наданих усних пояснень. В
обґрунтування своїх порушених прав
позивач посилається на ті обставини, що
оспорюваний договір купівлі-продажу
нежитлових приміщень, укладений
відповідачем-1 з порушенням норм ч.3 ст.65
Сімейного кодексу України без
письмової згоди другого з подружжя, а
саме зазначений договір укладений
одноособово власницею Приватного
підприємства ОСОБА_4 без згоди її
чоловіка - ОСОБА_5, що на думку позивача
є недодержанням стороною вимог ч.1 ст.203
ЦК України.

В судовому засіданні представник
відповідача-1, керуючий санацією ТзОВ
«Західний авіаційний центр» Липський
С.І. проти заявлених позовних вимог не
заперечив.

Відповідач-2 участь свого представника
в жодне із судових засідань не
забезпечив, про причини неявки суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи ухвалами суду, які надсилались
сторонам рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення .

За таких обставин суд вважає, що справа
у відповідності до вимог ст.75 ГПК
України, може бути розглянута за
відсутності відповідача-2.

Представник третьої особи у судовому
засіданні проти позову заперечив
повністю з підстав викладених у
поясненні по суті позовних вимог (вх.
канцелярії суду № 14592/14 від 04.04.14 р.) та
наданих усних пояснень.

В судовому засіданні 07.04.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, та оцінивши докази в
їх сукупності, встановив наступне:

27.12.10 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Західний авіаційний
центр» (надалі Продавець), в особі
генерального директора Петрулі М.Я. та
Приватним підприємством «Торгівельна
агенція «Галицький ярмарок» (надалі
Покупець), в особі директора ОСОБА_4
укладено договір купівлі - продажу
нежитлових приміщень.

Згідно даного договору Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця нежитлові приміщення
загальною площею 992,4 кв.м., що
розташовані в підвалі та на першому
поверсі за адресою: м. Львів, пл.
Г.Григоренка, 5.

Між ЗАТ «Київське агентство повітряних
сполучень «Кий Авіа» та ТзОВ «Західний
авіаційний центр» були укладені
договори про надання фінансової
допомоги на поворотній основі, а саме:
02.03.10 р. на суму 3 700 000,00 грн. строком на 90
календарних днів для оплати нежитлових
приміщень загальною площею 992,4 кв.м. за
адресою: м. Львів, пл. Григоренка Г.
генерала, буд. 5 згідно Договору купівлі
- продажу нежитлових приміщень № 2452 від
12.02.10р. Відповідно до п.4.3.2 зазначеного
договору ТзОВ «Західний авіаційний
центр» зобов'язувався передати ЗАТ
«КИЙ АВІА» в заставу приміщення площею
992,4 кв.м. за адресою: м. Львів, пл.
Григоренка Г. генерала, буд. 5 не пізніше
10 робочих днів з моменту отримання
права власності на вказані приміщення,
але не пізніше 01.05.2010 року. Як стверджує
позивач, відповідач-1 свої договірні
зобов'язання по передачі приміщень в
оренду та повернення фінансової
допомоги не виконав.

26.05.10 р. між позивачем та відповідачем-1
був укладений ще один договір про
надання фінансової допомоги на суму 1 100
000,00 грн. строком на 30 календарних днів
для погашення заборгованості перед
Управлінням комунальної власності ДЕП
Львівської міської ради по Договору №
Г-6383-8 (Д-8) від 24.10.08 р.

Обґрунтовуючи порушення своїх прав
позивач посилається на ті підстави, що
кошти у розмірі 4 800 000,00 грн. наданої
фінансової допомоги Відповідач 1 не
повернув, в заставу зазначені вище
приміщення не передав, натомість уклав
договір про купівлю - продаж приміщень
з Відповідачем 2, чим , на думку
позивача, порушив його права та
інтереси.

В обґрунтування підстав недійсності
договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень, укладеного між
відповідачами 27.12.2010 року позивач
посилається на ст. 65 СК України, в якій
зазначено, що для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого подружжя має бути подана
письмово. Відповідно зазначає, що на
укладення Договору купівлі - продажу
нежитлових приміщень від 27.12.10 р.
Приватне підприємство «Торгівельна
агенція «Галицький ярмарок» в особі
власника ОСОБА_4 зобов'язана була
отримати згоду свого чоловіка ОСОБА_5
Укладення спірного договору без
письмової згоди одного із подружжя, на
думку позивача, є недодержанням в
момент вчинення правочину сторонами
вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України.
З огляду на ці обставини, позивач
просить визнати оспорюваний договір
купівлі-продажу недійсним.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги не
обґрунтовані і не підлягають до
задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського
кодексу, кожний суб'єкт господарювання
та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів. Права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом визнання
недійсними господарських угод з
підстав, передбачених законом.

Як вбачається із позовних вимог,
підставою визнання недійсними
Договору купівлі-продажу нежитлових
приміщень від 27.12.10 р., загальною площею
992,4 кв.м., що розташовані в підвалі та на
першому поверсі за адресою: м. Львів, пл.
Г.Григоренка, 5, є не повернення
позивачу коштів у розмірі 4 800 000,00 грн.,
що надавались відповідачу згідно
договорів про фінансову допомогу, а
також те, що укладення договору купівлі
- продажу приміщень між відповідачами
здійснювалось без згоди другого з
подружжя ПП «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок».

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено,
що якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК.

Нормами ст.203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вже зазначалося раніше, позивач,
який не є стороною договору
купівлі-продажу просить визнати
недійсним договір купівлі-продажу
об'єктів нерухомого майна з тих
підстав, що на момент укладення
договору порушено права одного із
подружжя приватного підприємства, який
не давав згоди на відчуження майна, що
на думку позивача, належить чоловіку
власниці Приватного підприємства на
праві спільної сумісної власності.

Зазначені доводи позивача
необґрунтовані і не заслуговують на
увагу суду.

Зокрема, об'єкти нерухомого майна, що є
предметом купівлі-продажу по
оспорюваному договору не є предметом
спільної сумісної власності подружжя,
оскільки доказів того, що майно
придбане за рахунок майна подружжя чи
їх грошових коштів позивач не надав, як
і не надав доказів того, що спірні
приміщення є майном приватного
підприємства, сформованого за рахунок
спільної сумісної власності, відсутні
докази і того, що спірні об'єкти
купівлі-продажі виділені з їх спільної
сумісної власності. В матеріалах
справи відсутні докази порушення прав
одного із подружжя вчиненням
оспорюваного договору купівлі-продажу.
Чоловік власниці приватного
підприємства «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок», чиї права на думку
позивача порушені, не звертався з
позовом про визнання недійсним
оспорюваного договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронних законом інтересів, а також
для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання
правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Як вже зазначалося раніше, ПАТ
«Київське агентство повітряних
сполучень «Кий Авіа» стверджує, що
продане власником ( відповідачем-1)
нерухоме майно приватному
підприємству «Торгівельна агенція
«Галицький ярмарок» ( відповідачу-2) без
отримання письмової згоди одного із
подружжя є порушенням прав спільної
сумісної власності ПП «Торгівельна
агенція «Галицький ярмарок», а відтак
просить визнати недійсним оспорюваний
договір.

Положеннями статті 317 ЦК України
передбачено,що власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Згідно
ст.319 ЦК України власник володіє,
користується,розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Виходячи з положень ст.1
Господарського процесуального
кодексу України, позивач - має право
звернутися до суду з позовом за
захистом саме своїх порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів. Однак, право
спільної сумісної власності на майно,
що є предметом оспорюваного договору,
Позивачу не належить, а чуже право
підлягає захисту лише в межах
інституту представництва.

Зважаючи на викладене суд вважає, що
позовні вимоги про визнання недійсними
Договору купівлі - продажу нежитлових
приміщень від 27.12.10 р., не підлягають до
задоволення з вище зазначених підстав.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
суд прийшов до висновку, що позов не
обґрунтований і не підлягає до
задоволення.

Керуючись 3,4,41,42,43,
44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд
, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 08.04.14 р.

Суддя
Березяк Н.Є.