ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" квітня 2014 р.Справа № 916/1817/13

За позовом: публічного акціонерного
товариства „Криворізький
залізорудний комбінат"

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю „Веста Сервіс"

про стягнення 19 697,97 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники:

Від позивача: Мордвінкін С.В.,
довіреність №53-02/8 від 02.01.2014р.

Від відповідача: Головко І.В.,
довіреність №11/03/2014-1 від 11.03.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, публічне
акціонерне товариство „Криворізький
залізорудний комбінат", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю „Веста Сервіс" 19 697,97
грн. штрафу.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.07.2013р. позовну заяву
(вх.№2814/13) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно №916/1817/13 та
справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 04.09.2013р. позов публічного
акціонерного товариства
„Криворізький залізорудний комбінат"
задоволено частково.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013р.
рішення господарського суду Одеської
області від 04.09.2013р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.01.2014р. рішення
господарського суду Одеської області
від 04.09.2013 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
07.11.2013 року у справі №916/1817/13 скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Одеської області.

На підставі розподілу справи між
суддями за допомогою системи
автоматичного розподілу, справу
№916/1817/13 передано на розгляд судді
господарського суду Одеської області
Цісельському О.В.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.02.2014р. справу №916/1817/13
прийнято до розгляду суддею
Цісельським О.В. та справу призначено
до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить суду
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені
позивачем позовні вимоги визнає, проти
задоволення позову не заперечує.

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому
засіданні матеріали справи, надані
сторонами докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив:

14 лютого 2013р. між публічним
акціонерним товариством
„Криворізький залізорудний комбінат"
(Покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю „Веста Сервіс"
(Постачальник) було укладено договір
поставки №330, згідно умов п.1.1. якого,
Постачальник зобов'язується поставити,
а Покупець прийняти й оплатити товар, у
порядку й на умовах, передбачених даним
договором.

Відповідно до п.1.2. Договору
найменування, асортименти, кількість,
комплектність товару обмовляються
Сторонами у специфікації, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що
базові умови поставки товару
визначаються відповідно до умов
Інкотермс (у редакції 2010р.) установлені
в специфікації.

У відповідності до п.3.2. Договору товар
за даним договором поставляється в
строки, зазначені в специфікації.

Згідно п.п.4.1., 4.2., 4.4. Договору ціна за
одиницю товару встановлюється
сторонами у специфікації. Загальна
сума Договору визначається загальною
вартістю товару, що підлягає поставці у
відповідності із специфікаціями до
даного Договору. Орієнтована вартість
даного Договору, на момент його
укладення, становить 179 364,60 грн., у тому
числі ПДВ 29 894,10 грн. Оплата
здійснюється в порядку й у строки,
передбачені специфікацією.

Як зазначено в п.6.2. Договору за
порушення погоджених троків поставки,
а також за прострочення строку
повернення внесеної Покупцем
передплати, чи вартості товару, який не
було поставлено Постачальник сплачує
Покупцеві штраф у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, від суми не
поставленого у строк товару, за кожен
день прострочення.

Даний Договір набуває чинності з
моменту його підписання обома
сторонами і діє до 31 грудня 2013р. (п.9.1.
Договору).

27.03.2013р. позивач звернувся до
відповідача із заявкою, відповідно до
якої просив здійснити поставку
дизельного палива (55-60 т бензовозними
нормами) протягом 1 календарного дня -
27.03.2013р., 540-545 т до 05.04.2013р.

Із змісту специфікації №3 від 27.03.2013р.
вбачається, що Постачальник
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти й оплатити: дизельне паливо
підвищеної якості (Євро), літньої марки
А, В, С, ДСТУ 4840:2007 у кількості 600 т на
загальну вартість 6 329 995,20 грн.

При цьому, сторонами було погоджено у
вищезазначеній специфікації
відхилення товару, що поставляється +/-
10%.

Пунктом 4.4. Специфікації передбачено,
що строк поставки товару:1-2-й квартал 2013
року, 1 цистерна (55-60 т бензовозними
нормами) протягом 1 календарного дня з
моменту направлення термінової заявки
Покупця, об'єм, що залишився протягом 7-14
календарних днів з моменту заявки. За
згодою сторін поставка може
здійснюватись партіями.

На виконання умов вищенаведеного
договору відповідачем було здійснено
поставку позивачу дизельного палива
підвищеної якості (Євро), літньої марки
А, В, С ДСТУ 4840:2007 - 28 березня в кількості
43.276 т на загальну суму 456 561,45 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №КRG від 28.03.2013р. на
суму 163 493,23 грн., №КRG від 28.03.2013р. на
суму 293 068,22 грн.

01.04.2013р. відповідач здійснив поставку
позивачу дизельного палива в кількості
15.442 т на загальну суму 162 912,97 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною КRG від 01.04.2013р.

05.04.2013р. відповідач поставив позивачу
дизельне паливо в кількості 51,674 т на
загальну вартість 545 160,29 грн., про що
свідчать видаткові накладні №КRG00000101
від 05.04.2013р. на суму 294 112,68 грн., №КRG
від 05.04.2013р. на суму 251 047,61 грн.

12.04.2013р. відповідач поставив позивачу
дизельне паливо в кількості 63.893 т
загальною вартістю 674 070,63 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №КRG00000107 від 12.04.2013р. на суму
164 263,38 грн., №КRG від 12.04.2013р. на суму
216 042,73 грн., №КRG00000113 від 12.04.2013р. на суму
293 764,52 грн.

18.04.2013р. відповідачем було також
поставлено позивачу дизельне паливо в
кількості 382.876 т вартістю 4 039 338,73 грн.,
що підтверджується видатковою
накладною №КRG від 18.04.2013р. на суму
4 039 338,73 грн.

19.04.2013р. відповідач здійснив поставку
позивачу дизельного палива в кількості
41,107 т загальною вартістю 433 678,57 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №КRG від 19.04.2013р. на
суму 182 989,61 грн., №КRG від 19.04.2013р. на
суму 250 688,90 грн.

В обґрунтування заявленого позову
позивач зазначає, що в відповідач
порушення п. 3.2 договору поставки №330
від 14.02.2013р., здійснив поставку
дизельного палива не в узгоджені
сторонами строки, у зв'язку з чим
позивач звернувся до відповідача з
претензією-вимогою №53-02/4193 від 16.04.2013р.,
відповідно до якої вимагав від
останнього сплату 11 193,83 грн. - штрафу.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Веста Сервіс" у
відповідь на претензію звернулось до
позивача з листом (вих.№678) від 21.05.2013р.
відповідно до якого підтвердило
порушення строків поставки дизельного
палива та визнання суми штрафу в
розмірі 8 952,14 грн.

Безпідставне порушення відповідачем
строків поставки пального за договором
поставки №330 і стало підставою для
позивача звернутись до господарського
суду Одеської області із даним позовом
за захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 663 Цивільного кодексу України
встановлює, що продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 ГК України учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Як вбачається з розрахунку суми штрафу
приведеного позивачем в позовній
заяві, відповідачем в порушення
вищезазначених приписів чинного
законодавства України та п.3.2. договору
поставки зобов'язання щодо здійснення
поставки не виконані належним чином,
внаслідок чого є обґрунтованою та
законною вимога позивача щодо
нарахування відповідачу штрафу, при
цьому суд зазначає наступне:

Так, п.1 Специфікації №3 від 27.03.2013р. до
договору поставки № 330 від 14.02.2013р.
сторонами погоджено, що Постачальник
зобов'язується поставити, а Покупець
прийняти й оплатити: дизельне пальне у
кількості 600 тон. Допускається
відхилення кількості товару, що
поставляється +- 10%.

При цьому, п.4 Специфікації передбачено
строк поставки товару: 1-2-й квартал 2013
року, 1 цистерна (55-60 тон бензовозними
нормами) протягом 1 календарного дня з
моменту направлення термінової заявки
Покупця, об'єм, що залишився - протягом
7-14 календарних днів з моменту заявки.

Позивач обґрунтовуючи заявлені
позовні вимоги посилається на строк
поставки встановлений в заявці від
27.03.2013р., однак п. 3.2. договору поставки
передбачено, що строки поставки
визначаються саме специфікацією.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

З огляду на те, що позивач звернувся до
відповідача із заявкою щодо
здійсенення поставки товару 27.03.2013р., а
з врахуванням ст.253 ЦК України та п.4
Специфікації, де визначено, що поставка
здійснюється протягом 1 календарного
дня з моменту направлення термінової
заявки, отже відповідач мав здійснити
поставку пального в кількості 55т, саме
до 29.03.2013р.

При цьому, суд зазначає, що позивачем
при розрахунку штрафних санкцій не
було враховано відхилення кількості
товару, що поставляється +- 10%.

Таким чином відповідач мав здійснити
поставку дизельного пального в строк
до 29.03.2013р. в кількості 49.500 т.

Щодо залишку поставки до 11.04.2013р. - 486 т
(540 т - 10%) дизельного пального.

Суд, дослідивши заявлені позовні
вимоги позивача, що останнім заявлено
до стягнення 19 697,97 грн. пені.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути
встановлен договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України, відповідно до якої
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне
виконання зобов'язання встановлено
штрафні санкції, то збитки
відшкодовуються в частині, не покритій
цими санкціями. Законом або договором
можуть бути передбачені випадки, коли:
допускається стягнення тільки
штрафних санкцій; збитки можуть бути
стягнуті у повній сумі понад штрафні
санкції; за вибором кредитора можуть
бути стягнуті або збитки, або штрафні
санкції. Вимогу щодо сплати штрафних
санкцій за господарське
правопорушення може заявити учасник
господарських відносин, права чи
законні інтереси якого порушено, а у
випадках, передбачених законом, -
уповноважений орган, наділений
господарською компетенцією. Відсотки
за неправомірне користування чужими
коштами справляються по день сплати
суми цих коштів кредитору, якщо законом
або договором не встановлено для
нарахування відсотків інший строк. За
грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Так судом встановлено наступне:

Відповідачем 28.03.2013р. було поставлено
позивачу 43.276 т на загальну суму 456 561,45
грн., таким чином не поставленим в строк
до 29.03.2013р. залишилась 49.500 т (мінімальна
кількість з врахуванням 10% відхилення) -
43.276 т (вже поставленого палива) = 6.224 т на
суму 65 663,15 грн.

Щодо здійснення поставки дизельного
пального в строк до 11.04.2013р. судом
встановлено, що так як відповідачем
01.04.2013р. було поставлено дизельне
паливо в кількості 15,442 т, що є більше на
9.218 т, ніж мало бути поставлено.

Таким чином позивачем було поставлено
в строк до 11.04.2014р.:

9.218 т - 01.04.2013р. на суму 97 249,83 грн.

27.878 т - 05.04.2013р. на суму 297 112,68 грн.

23.796 т - 05.04.2013р. на суму 251 047,61 грн.

Загальна кількість дизельного палива,
поставленого в строк до 11.04.2013р. складає
60.892 т вартістю 645 410,12 грн.

Наразі, наданий позивачем розрахунок
пені, на думку суду, здійснений
неналежним чином, у зв'язку з чим судом
було самостійно розраховано пеню
наступним чином:

Сума боргу (грн.)Період
прострочкиКількість днів
прострочкиРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочки65663.1529.03.2013 - 31.03.201337.5000 %0.041
%*80.954484885.9911.04.2013 - 12.04.201327.5000 %0.041
%*3686.213810815.3613.04.2013 - 18.04.201367.5000 %0.041
%*9396.53Отже загальна сума пені за
самостійним розрахунком суду складає 13
163,69 грн., але у зв'язку з тим, що
відповідачем під час розгляду справи
вже сплачено 12 299,36 грн. пені, що
підтверджується платіжним дорученням
№ВСО19489 від 20.09.2013р., стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає сума пені в розмірі 864,33 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали
справи та проаналізовані положення
чинного законодавства України, суд,
вбачає доведеними та обґрунтованими
заявлені позовні вимоги публічного
акціонерного товариства
„Криворізький залізорудний комбінат",
у зв'язку з чим стягненню з товариства з
обмеженою відповідальністю „Веста
Сервіс" на користь позивача підлягає
сума пені за договором поставки №330 від
14.02.2013р., встановлена судом в розмірі
864,33 грн.

Відповідно до приписів ст. 44, 49 ГПК
України слід стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам з
врахуванням часткової оплати судового
збору в сумі 1 074,28 грн., а саме 75,53 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного
товариства „Криворізький
залізорудний комбінат" - задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Веста Сервіс" (67822,
Одеська область, Овідіопольський
район, с. Нова Долина, код ЄДРЮОФОП 30251215)
на користь публічного акціонерного
товариства „Криворізький
залізорудний комбінат" (50029, м.
Дніпропетровська обл., Кривий Ріг, вул.
Симбірцева, 1 А, код ЄДРЮОФОП 00191307) 1 164
(одна тисяча сто шістдесят чотири) грн.
33 коп. - пені, 101 (сто одна) грн. 69 коп. -
судового збору.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Повний текст рішення складено 14.04.2014р.

Суддя
Цісельський О.В.