ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" квітня 2014 р.Справа № 916/321/14

Господарський суд Одеської
області у складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від позивача: Радолов В.Г. за
довіреністю від 14.01.2014р. за № 03-04/01;

від відповідача: Конєв К.С. за
довіреністю від 03.10.2013р. за №3.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" (м. Ізмаїл, Одеської обл.);

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Дунайбункер"
(м.Ізмаїл, Одеської обл.);

про повернення майна, стягнення
57386,73грн.

У засіданнях суду оголошувались
перерви, а саме: з 31.03.2014р. до 07.04.2014р., а
07.04.14. до 16.04.14. на підставі ст.77 ГПК
України.

Спір розглядався у більш тривалий
строк за клопотанням сторони
відповідно до ст.69 ГПК України.

03.02.2014р. Державне підприємство
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Дунайбункер" про
зобов'язання відповідача повернути з
незаконного володіння майна - 40 футовий
контейнер МММИ 106337-5, інвентарний №684 і
передати його у володіння позивача з
обов'язковим підписанням акту
приймання-передачі майна та стягнення
із відповідача 57386,73грн., із яких
19179,69грн. борг по орендній платі і
38207,04грн. неустойки за невиконання
зобов'язання по поверненню майна.

Ухвалою суду від 04 лютого 2014р. порушено
провадження у справі № 916/321/14 за
вищезазначеним позовом.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, з
підстав зазначених у позовній заяві.
Пояснив, що відповідач повинен
сплачувати орендну плату згідно умов
договору, а неустойку нарахував як
санкцію за несвоєчасне повернення
майна.

Представник відповідача в судовому
засіданні суду заперечував проти
позову в частині стягнення 57386,73грн.
Пояснив, що договірні відносини між
сторонами припинилися 01.01.12. Позивач
міг повернути орендоване майно у
будь-який час, тому що орендоване майно
знаходиться на території позивача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.03.2009р. між „Ізмаїльський морський
торговельний порт" (надалі
орендодавець, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Дунайбункер" (надалі орендар,
відповідач) був укладений договір № 35
оренди індивідуально визначеного
(нерухомого або іншого) майна.

Предметом договору є зобов'язання
орендодавця передати, а орендаря
прийняти у строкове платне
користування індивідуально визначене
майно - 40 футовий контейнер МММИ 106337-5,
інвентарний №684.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.95. №786 із змінами, або за
результатами конкурсу на право оренди
державного майна і становить без ПДВ за
перший місяць оренди - січень 2009 року
508,20грн. Орендна плата за перший місяць
оренди - січень 2009 року визначається
шляхом коригування розміру орендної
плати за базовий місяць на індекс
інфляції за грудень 2008 року.

Орендна плата за кожний наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць (п.3.3 договору).

За умовами п. 3.6 договору орендар
вносить орендну плату щомісячно не
пізніше 15 числа місяця, за який
здійснюється платіж.

Пунктом 3.7. договору узгоджено за
несвоєчасне внесення орендної плати
орендар сплачує пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки, включаючи день
оплати.

У відповідності до п. 10.1 договору,
договір укладено строком на 2 роки,
тобто до 31.12.10р.

Додатковою угодою до договору від 04.01.11.
термін дії договору продовжено до 31.12.11.

На виконання умов договору, позивач
передав відповідачу 40 футовий
контейнер МММИ 106337-5, інвентарний №684,
що підтверджуються актом
приймання-передачі від 02.03.2009р.

Згідно п.10.4 договору, у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення дії договору або зміну його
умов після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця
договір вважається продовженим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені цим договором.

Як свідчать матеріали справи позивач
протягом місяця, тобто 13.01.12. надіслав
відповідачу повідомлення про
закінчення дії договору та про
повернення орендованого майна, що
підтверджується витягом із реєстру
відправки (а.с.17,18).

З врахуванням п.10.7 договору у разі
припинення або розірвання договору
майно протягом трьох робочих днів
повертається арендарем орендодавцю.

Майно вважається поверненим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акту приймання-передачі.
Обов'язок щодо складання акта
приймання- передачі про повернення
майна покладається на орендаря (п.10.8
договору).

Згідно п.3.8 договору, у разі припинення
договору орендар сплачує орендну плату
до дня повернення майна за актом
приймання передачі включно.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботи, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мас
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуваннням вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, звичаєів ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з частиною третьою ст.653 ЦК
України у разі зміни або розірвання
договору зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Частиною другою ст.795 ЦК України
встановлено, що повернення наймачем
предмета договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з приписами ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Стаття 762 Цивільного кодексу України
передбачає, що за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Однак в порушення умов договору,
відповідач після повідомлення
позивачем про повернення майна не
повернув позивачу орендоване майно і
не сплатив орендну плату за
користування майном із 01.01.12. по грудень
2013 року.

Керуючись зазначеними нормами
законодавства та враховуючи те, що п.3.8
договору передбачено, що у разі
припинення договору орендар сплачує
орендну плату до дня повернення майна
за актом приймання передачі включно,
суд задовольняє позов у частині
стягнення орендної плати в сумі
19179,69грн.

Слід зазначити, що така правова позиція
і Верховного Суду України, викладена у
постанові від 20.11.12. у справі
№12/75-2167-33/75-4/180.

Також суд задовольняє позов і в частині
зобов'язання відповідача про
повернення позивачу орендованого
майна, оскільки позивач немає наміру
продовжувати орендні відносини із
відповідачем, про що повідомив
останнього в передбачений договором та
ст. 764 ЦК України строк.

Таким чином, суд задовольняє позов в
частині стягнення в сумі 19179,69грн.
заборгованості з орендної плати та в
частині повернення орендованого майна.

Проте, суд відмовляє в позові у частині
стягнення неустойки в сумі 38207,04грн. за
користування річчю за час
прострочення, хоча договором та ч.2 ст.
785 ЦК України передбачено, якщо наймач
не виконує обов'язку щодо повернення
речі, наймодавець має право вимагати
від наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення, оскільки
відповідно до ст.795 ЦК України договір
припиняє дію з моменту підписання акту
приймання-передачі.

За приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги не
спростував у повному обсязі.

Суд не приймає доводи відповідача, тому
що вони спростовується матеріалами
справи, зокрема, договором №35,
укладеним між сторонами та іншими, про
що суд зазначав вище.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно задоволеним вимогам
позову.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою
відповідальністю „Дунайбункер" (68600,
Одеська область, м. Ізмаїл, вул.
Нахімова, буд. 258, ) на
користь Державного підприємства
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл,
вул. Портова, буд. 7, ):

- 19179,69грн. - основного боргу;

- 1828,62грн. - витрат, пов'язаних із сплатою
судового збору.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю „Дунайбункер" (68600,
Одеська область, м. Ізмаїл, вул.
Нахімова, буд. 258, )
повернути Державному підприємству
„Ізмаїльський морський торговельний
порт" (68600, Одеська область, м. Ізмаїл,
вул. Портова, буд. 7, ): 40
футовий контейнер МММИ 106337-5,
інвентарний №684 по акту приймання -
передачі.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення
підписано 22 квітня 2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.