ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 918/304/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АПН ЛТД"

до відповідача Дочірнього
підприємства "Рівненський облавтодор"
ВАТ Державна компанія "Автомобільні
дороги України"

про стягнення в сумі 19 800 грн. 43 коп.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Нерубайлов В.Д., дов. № 08
від 01.04.2014 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «АПН ЛТД»
(далі - позивач) звернулося до
господарського суду з позовом до
Дочірнього підприємства «Рівненський
облавтодор» ВАТ Державна компанія
«Автомобільні дороги України» в особі
філії «Здолбунівський райавтодор»
(далі - відповідач) про стягнення 19 800,43
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

Згідно з видатковими накладними №
РН-1100186 від 17.11.2011 року на суму 1 792,40 грн.,
№ РН-1100189 від 21.11.2011 року на суму 23 527,10
грн., № РН-1100203 від 09.12.2011 року на суму 7
438,50 грн., № РН-1000002 від 06.01.2012 року на
суму 8 499,60 грн. позивачем поставлено, а
відповідачем прийнято товар на
загальну суму 41 257,60 грн.

Відповідач, отримавши товар, його
повної оплати не провів, сплативши 22
319,50 грн.

Відтак, розмір заборгованості за
поставлений товар складає 18 938,10 грн.

За порушення строків розрахунків за
поставлений товар позивач нарахував 3%
річних в сумі 862,33 грн.

В матеріально-правове обґрунтування
заявлених позовних вимог позивач
посилається на ст.ст. 525, 526, 530, 625 ЦК
України, ст. 218 ГК України.

Ухвалою суду від 19.03.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
судового розгляду на 01.04.2014 року.

Ухвалою суду від 01.04.2014 року розгляд
справи відкладено на 08.04.2014 року.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, вимог ухвал суду не виконав,
про причини неявки суд не повідомив.

Як роз'яснив Пленум Вищого
господарського суду України у п.п. 3.9.1.,
3.9.2. Постанови № 18 від 26.12.2011 року "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України" особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64
та ст. 87 ГПК. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Зважаючи, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи, суд вважає за можливе вирішити
спір по суті на підставі ст. 75 ГПК
України за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши копії документів на їх
відповідність оригіналам, заслухавши
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено на користь
відповідача товар - бензин А-76, А-80, А-95,
дизпаливо.

Факт поставки товару стверджується
видатковими накладними № РН-1100186 від
17.11.2011 року на суму 1 792,40 грн., № РН-1100189
від 21.11.2011 року на суму 23 527,10 грн., №
РН-1100203 від 09.12.2011 року на суму 7 438,50 грн.,
№ РН-1000002 від 06.01.2012 року на суму 8 499,60
грн., а факт його прийняття -
довіреностями № 169 від 17.11.2011 року, № 190
від 08.12.2011 року, № 2 від 04.01.2012 року.

Загальна сума поставки склала 41 257,60
грн.

Накладні, надані позивачем, є
самостійними первинними документами,
на підставі яких суд може встановити
факт здійснення господарської
операції.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого
Мін'юстом України 05.06.1995 року за № 168/704
(далі -Положення), первинні документи є
письмовими свідоцтвами, що
підтверджують факти підприємницької
та іншої діяльності, які впливають на
рух товарно-матеріальних цінностей,
стан майна, капіталу і фінансових
результатів. Первинні документи для
надання їм юридичної сили і
доказовості згідно з п. 2.4 цього
Положення повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. За відсутності
таких реквізитів документи не можуть
слугувати доказом того, що
господарська операція (в даному
випадку - передача товарів) фактично
відбулась.

Крім того, згідно з п. 2.4 Положення
залежно від характеру операції до
первинних документів можуть бути
включені додаткові реквізити, зокрема,
дані про документ, що засвідчує
особу-одержувача, тощо.

Видаткові накладні, надані позивачем в
підтвердження факту поставки товару,
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", п. 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції та факт встановлення
договірних відносин, а тому є всі
підстави для покладення на відповідача
обов'язку по проведенню розрахунків за
отриманий товар.

Пунктом 2 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року № 99, передбачено, що …
товари, основні засоби та інші
товарно-матеріальні
цінності…відпускаються покупцям або
передаються безоплатно тільки за
довіреностями одержувачів.

Довіреність, незалежно від строку її
дії, залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. Зазвичай
її скріплюють з накладною та
зберігають разом. Після закінчення
відпуску цінностей служби, що
здійснювали їх відпуск, здають
довіреність разом з документами на
відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Враховуючи викладене, довіреність на
одержання цінностей є первинним
документом, що фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Без довіреності
не може бути створено інший первинний
документ (накладну-вимогу,
товарно-транспортну накладну), який є
дозволом для здійснення господарської
операції з відпуску цінностей. А тому,
при виникненні фінансових спорів факт
отримання товару саме покупцем або
уповноваженими ним особами продавець
повинен підтвердити первинними
документами, зокрема, довіреностями.

Оскільки відповідачем не надано жодних
заперечень та доказів того, що він не
отримував товар згідно з накладними, на
підставі яких позивач обґрунтовує свої
позовні вимоги, відтак у суду відсутні
підстави вважати, що поставка не
відбулася.

Так само відповідачем не надано
доказів оплати поставленого товару у
повному розмірі.

Зокрема, відповідачем проведено оплату
на суму 22 319,50 грн., про що свідчать
платіжні доручення № 155 від 05.12.2011 року
на суму 10 319,50 грн. на суму 10 319,50 грн., №
186 від 30.12.2011 року на суму 12 000,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар складає
18 938,10 грн.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено,
що за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 року підписання
покупцем видаткової накладної, яка є
первинним обліковим документом у
розмінні Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК
України, і положення ч. 2 ст. 530 ЦК
України до відповідних правовідносин
не застосовуються.

Отже, при стягненні заборгованості за
поставлений на підставі видаткових
накладних товар дотримання вимог ч. 2
ст. 530 ЦК України не є обов'язковим,
оскільки обов'язок покупця оплатити
товар виникає після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість в
розмір 18 938,10 грн.

Також позивачем за період з 15.08.2012 року
по 19.02.2014 року нараховано 3% річних в
розмірі 862,33 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за
період з 15.08.2012 року по 19.02.2014 року, суд
встановив, що їх розмір становить 861,74
грн. (розрахунок додається), а відтак
останні підлягають частковому
задоволенню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує
сторін довести ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до вимог
ст. 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог ст.
43 ГПК України за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх часткового
задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати при частковому задоволенні
позову покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього
підприємства «Рівненський облавтодор»
ВАТ Держдавна компанія «Автомобільні
дороги України» (вул. Остафова,7, м.
Рівне, 33028, ) в особі
філії «Здолбунівський райавтодор»
(вул. 8-го Березня,27а, м. Здолбунів,
Рівненська область, 35703, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АПН ЛТД» (вул.
Відінська,27, кв. 32, м. Рівне, 33018, ) 18 938,10 грн. основного боргу,
861,74 грн. 3% річних, 1 826,82 грн. судового
збору.

3. У частині позовних вимог про
стягнення 0,59 грн. 3% річних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 08.04.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.