номер провадження справи 12/21/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014
Справа № 908/570/14

Суддя Господарського суду Запорізької
області Смірнов О.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
господарського суду справу № 908/570/14

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго", м.
Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки", м. Запоріжжя

про стягнення 35160,69 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Денисенко Ю.О.,
довіреність № 31 від 31.12.13 р.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне
товариство "Запоріжжяобленерго"
звернулося до Господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки" про стягнення
основного боргу за використану активну
електричну енергію в сумі 33438,12 грн.,
боргу за перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії в сумі 978,72 грн., трьох процентів
річних в сумі 139,47 грн. та пені в сумі 604,38
грн. за договором про постачання
електричної енергії № 1310 від 01.02.2012
року.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Неприбуття у
судове засідання представника
відповідача, який був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судового засідання, не
перешкоджає розгляду спору по суті
згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд
дійшов висновку, що справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

До прийняття рішення у справі, позивач
звернувся до суду, згідно ст. 22 ГПК
України, із заявою про збільшення
розміру позовних вимог у зв'язку із
збільшенням періоду, за який
стягується заборгованість та штрафні
санкції, тому просить стягнути з
відповідача борг за спожиту активну
електричну енергію за період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року в
сумі 36142,60 грн., борг за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії в сумі 978,72 грн.,
пеню в сумі 1042,38 грн., три проценти
річних в сумі 240,55 грн.

Судом прийнято до уваги, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог (частина друга статті 22
ГПК України) слід розуміти збільшення
або зменшення суми позову за тією ж
вимогою, яку було заявлено у позовній
заяві. Під збільшенням чи зменшенням
розміру позовних вимог слід розуміти
зміну кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога.

З огляду на викладене, фактично
відбулося збільшення розміру позовних
вимог та формування нової ціни позову,
в розумінні п. п. 3.10, 3.11. Постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».
Таким чином, має місце нова ціна позову,
заявлена позивачем, з якої спір
вирішується судом по суті.

Безпосередньо в судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги з врахуванням
заяви про збільшення позовних вимог.

Разом з тим, заявник просить суд
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки", з огляду на припис
ст. 625 ЦК України, інфляційні
нарахування в сумі 240,72 грн.

Пунктами 3.10, 3.11 постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із зімнами та
доповненнями), визначено, що, зокрема
статтею 22, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п.
Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом. Під
збільшенням чи зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти зміну
кількісних показників, в яких
виражається позовна вимога. Збільшено
(чи зменшено) може бути лише розмір
вимог майнового характеру, тобто слід
розуміти збільшення або зменшення
суми позову за тією ж вимогою, яку було
заявлено у позовній заяві.

Так, дослідивши подану заяву позивача в
частині вимоги про стягнення з
відповідачав інфляційних в сумі 240,72
грн., суд дійшов висновку, що оскільки
такі вимоги не були заявлені в позовній
заяві то фактично йдеться про подання
іншого позову, який повинен
відповідати вимогам розділу VIII
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, приймаючи до
уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Відкритим
акціонерним товариством
"Запоріжжяобленерго", далі
Постачальник електричної енергії, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки", далі Споживач, був
укладений договір постачання
електричної енергії № 1310, далі Договір.

Відповідно до п. 1. Договору
Постачальник електричної енергії
продає електричну енергію Споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу», а
Споживач оплачує Постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору. Точки
продажу електричної енергії
визначаються додатком № 2 «Точки
продажу електричної енергії
споживачу».

Згідно з п. 7.1. договору облік
електроенергії, спожитої Споживачем та
(або) субспоживачами, приєднаними до
електричних мереж Споживача,
здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та
ПКЕЕ. У разі порушення Споживачем вимог
нормативно-технічних документів щодо
встановлення та експлуатації засобів
обліку, їх покази не використовуються
при розрахунках за спожиту
електроенергію, а обсяги спожитої
електроенергії визначаються
Постачальником електричної енергії
розрахунково згідно з вимогами додатка
№ 4 «Порядок розрахунків за активну
електричну енергію» та ПКЕЕ.

Умовами п. 2.3.4. договору передбачений
обов'язок Споживача оплачувати
Постачальнику електричної енергії
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатка № 4 «Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію» та додатка № 5 «Графік зняття
показів розрахункових засобів обліку
електричної енергії».

Відповідно до п. 7.4. розрахунки за
активну електроенергію здійснюються
згідно додатка № 4 «Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію» з урахуванням умов додатка № 7
«Порядок визначення вартості
мінімального обсягу електричної
енергії в точці обліку». Розрахунки за
послуги з компенсації перетікання
реактивної електроенергії
обумовлюються додатком № 6 «Порядок
розрахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії».

Згідно з п. 1 додатка № 4 «Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію» до договору (далі - додаток № 4
до договору) розрахунковим вважається
період з 00 годин першого числа до 24
годин останнього числа поточного
місяця. Розрахунки за електричну
енергію проводяться Споживачем
виключно грошовими коштами на рахунок
Постачальника електричної енергії,
вказаний в п. 10 договору. За дату оплати
приймається дата, на яку були
зараховані кошти на рахунок
Постачальника електричної енергії.

Пунктом 3 додатка № 4 до договору
передбачено, що оплата електричної
енергії здійснюється Споживачем у
формі попередньої оплати за рахунками
або платіжними вимогами-дорученнями,
що направляються Споживачу
Постачальником електричної енергії у
розрахунковому періоді, що передує
звітному.

Умовами п. 4 додатка № 4 до договору
визначено, що Споживач не пізніше 14
годин 2-го робочого дня місяця,
наступного за розрахунковим, направляє
свого представника до Постачальника
електричної енергії для подання у двох
примірниках, підписаних уповноваженою
особою Споживача та скріплених його
печаткою:

- «Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію» за формою додатка
№ 5.1.;

- «Акта звірки обсягу споживання
електроенергії, відпущеної
Постачальником електричної енергії за
тарифами, диференційованими за
періодами часу» за формою додатка № 5.5»
(у випадку розрахунку за спожиту
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу).
Постачальник електричної енергії
підписує подані акти та один примірник
повертає Споживачу.

Відповідно до п. 6 додатка № 4 до
договору за підсумками розрахункового
періоду Постачальник електричної
енергії виписує Споживачу рахунок або
платіжну вимогу-доручення для
остаточного розрахунку. Сума платежу
при остаточному розрахунку
визначається, виходячи з тарифів на
активну електроенергію та фактичного
обсягу спожитої електричної енергії,
згідно даних наданого Споживачем «Акта
про спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію» з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від Споживача.

Згідно з п. 7 додатка № 4 до договору у
разі перевищення Споживачем величини
споживання електричної енергії, що
визначається Постачальником
електричної енергії при підбитті
підсумків розрахункового періоду на
основі «Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію», сума платежу для
остаточного розрахунку збільшується
на величину вартості, визначеної
виходячи із середньозваженого тарифу,
різниці фактично спожитої та
договірної величин споживання
електричної енергії.

Умовами п. п. 9, 10 додатка № 4 до договору
визначено, що рахунки або платіжні
вимоги-доручення направляються
Постачальником електричної енергії
Споживачу поштою рекомендованим
листом, нарочним або віддаються
уповноваженому представнику Споживача
під розпис у пронумерованому,
прошнурованому та скріпленому
печаткою Постачальника електричної
енергії журналі. При направленні
рахунка або платіжної вимоги-доручення
Споживачу нарочним Постачальником
електричної енергії Споживач
зобов'язаний під розпис на
супровідному листі прийняти рахунок
або платіжну вимогу-доручення.

Споживач зобов'язаний у термін, що не
перевищує 5 операційних днів з дня
отримання рахунка або платіжної
вимоги-доручення, здійснити оплату
рахунка або платіжної
вимоги-доручення, що направляється
йому Постачальником електричної
енергії. Датою отримання рахунка або
платіжної вимоги-доручення вважається:

- при направленні рекомендованим
листом - дата, зазначена на фінансовому
чеку поштового відділення, що
підтверджує відправлення, з
урахуванням поштового пробігу
документа (по місту - 3 дні, по області - 5
днів, по Україні - 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або
платіжної вимоги-доручення
уповноваженому представнику Споживача
під розпис в журналі, дата, зазначена в
журналі;

- при направленні нарочним - дата
вручення Споживачу.

Відповідно до п. 9.5. договору цей
договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на термін до 31
грудня 2012 року. Договір вважається
щорічно продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії, але у будь-якому
разі на строк, що не перевищує строк дії
договору оренди. Із закінченням строку
дії договору оренди закінчується строк
дії цього договору. Умови, а також
термін дії договору, можуть бути
переглянуті в будь-який момент за
узгодженням сторін.

Враховуючи відсутність заяв сторін про
припинення строку дії договору, умови
договору є дійсними і на момент
розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач
в порушення умов договору не виконав
належним чином свої договірні
зобов'язання, а саме не здійснив оплату
за спожиту активну електричну енергію
за період з листопада 2013 року по лютий
2014 року, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість в розмірі 36142,60
грн., яку і намагається стягнути
позивач. Крім того, позивач зазначає, що
відповідач в порушення умов договору
перевищив договірну величину
споживання електроенергії в листопаді
2013 року на 948 кВт/год. та не здійснив
оплату платіжної вимоги-доручення,
виставленої позивачем до оплати за
допущене перевищення.

Так, на виконання умов Договору,
позивач надав відповідачу послуги з
постачання активної електричної
енергії, а відповідач спожив активну
електричну енергію, що підтверджується
підписаними сторонами у справі без
зауважень та заперечень актами про
спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію,
зокрема:

- актом за листопад 2013 року, згідно з
яким відповідач спожив активну
електричну енергію в обсязі 30948 кВт/
год.;

- актом за грудень 2013 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 4863 кВт/ год.;

- актом за січень 2014 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 1103 кВт/ год.;

- актом за лютий 2014 року, згідно з яким
відповідач спожив активну електричну
енергію в обсязі 1080 кВт/ год.

Разом з тим, на адресу відповідача були
виставлені платіжні вимоги-доручення
та рахунки на оплату спожитої
електричної енергії на загальну суму
36142,60 грн., а саме:

- платіжна вимога-доручення № 10123 від
06.12.2013 року за спожиту електричну
енергію у листопаді 2013 року на суму
27289,56 грн.;

- платіжна вимога-доручення № 11055 від
08.01.2014 року за спожиту електричну
енергію у грудні 2013 року на суму 6148,56
грн.;

- рахунок № 1310/1а від 06.02.2014 року за
спожиту електричну енергію у січні 2014
року на суму 1366,49 грн.;

- рахунок № 1310/2а від 06.03.2014 року за
спожиту електричну енергію в лютому 2014
року на суму 1337,99 грн.

Матеріали справи свідчать, що
відповідач у справі звернувся до
позивача листом № 7/11 від 22.11.2013 року з
вимогою про корегування договірної
величини електроспоживання за
договором на листопад 2013 року в розмірі
30 тис. кВТ/год. у зв'язку зі збільшенням
обсягів виробництва. Позивач в свою
чергу листом № 24047/015-41 від 26.11.2013 року
повідомив відповідачу про коригування
договірної величини споживання
електричної енергії на листопад 2013
року в сторону збільшення, що складає
30000 кВт/год.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач згідно акту про спожиту
протягом розрахункового періоду
активну електричну енергію за листопад
2013 року перевищив договірну величину
споживання електроенергії на 948
кВт/год., у зв'язку з чим на адресу
відповідача також була виставлена до
сплати платіжна вимога-доручення № 6310
від 11.12.2013 року за перевищення
договірної величини споживання
електричної енергії за листопад 2013
року на суму 978,72 грн. Нарахування плати
за перевищення договірної величини
споживання електричної енергії
здійснено позивачем на підставі ч. 6 ст.
26 Закону України «Про
електроенергетику», яким передбачено,
що споживачі (крім населення,
професійно-технічних навчальних
закладів та вищих навчальних закладів
I-IV рівнів акредитації державної і
комунальної форм власності) у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Однак, відповідачем оплату спожитої
активної електричної енергії та оплату
за перевищення договірної величини
споживання електроенергії не
здійснено, у зв'язку з чим позивач
намагається стягнути з нього борг за
спожиту активну електричну енергію в
сумі 36142,60 грн., а також борг за
перевищення договірної величини
споживання електроенергії в сумі 978,72
грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
позивач намагається стягнути з
відповідача пеню за період з 18.12.2013 року
по 19.03.2014 року в сумі 1042,38 грн. на
підставі п. 4.2.1. Договору, яким
передбачено, що з недотримання
термінів сплати рахунків або платіжних
вимог-доручень за активну електричну
енергію (п. 10 додатка № 4 «Порядок
розрахунків за активну електричну
енергію») та за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії (п. 5 додатка № 6
«Порядок розрахунків за надання послуг
з компенсації перетікання реактивної
електроенергії»), Споживач сплачує
Постачальнику електричної енергії
пеню за весь період часу, протягом
якого не виконане зобов'язання по
сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу
за кожний день прострочення (але не
більш подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період нарахування пені) по день
фактичної оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК
України позивач вказує на прострочення
грошового зобов'язання з боку
відповідача, в зв'язку з чим
намагається стягнути з нього три
проценти річних за період з 18.12.2013 року
по 19.03.2014 року в сумі 240,55 грн. та
інфляційні втрати за період з січень -
лютий 2014 року в сумі 240,72 грн.

Судом досліджені правові норми, які
підлягають застосуванню у спірних
відносинах сторін. За своєю правовою
природою між сторонами укладено
договір купівлі-продажу, різновидом
якого є договір на постачання продукту,
яким виступає електрична енергія.
Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
учасниками судового процесу є суб'єкти
господарювання, в розумінні ст. 55 ГК
України, тому до спірних правовідносин
слід застосувати норми права, які
регулюють питання постачання
продукції - електричної енергії,
зокрема договір постачання
енергетичними та іншими ресурсами
через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за
договором постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає з характеру відносин
сторін. Тобто, положення про порядок
оплати товару - електричної енергії,
його ціни, порядку розрахунків
потрібно брати із загальних положень
присвячених договору купівлі-продажу,
а саме використовувати вимоги ст. ст.
655-697 ЦК України

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати.
Покупець зобов'язаний сплатити повну
ціну переданого товару.

В силу загальної норми, передбаченої у
статті 599 ЦК України, та спеціальної
норми, визначеної у частині першій ст.
193 ГК України, суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Втім ніякі докази
не мають для суду заздалегідь
встановленої сили і оцінюються судом в
розумінні вимог статті 43 ГПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення
з боку відповідача своїх зобов'язань за
договором, зокрема наявність боргу з
боку відповідача за спожиту активну
електричну енергію в сумі 36142,60 грн., що
підтверджується платіжними
вимогами-дорученнями та рахунками, які
є первинними документами, згідно яких
проводяться розрахунки між сторонами у
справі, а також перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії з боку відповідача на 948
кВт/год, внаслідок чого позивачем
нараховано до сплати грошові кошти в
сумі 978,72 грн. за перевищення договірної
величини споживання електричної
енергії за листопад 2013 року.

Відповідач доказів оплати боргу суду
не надав. Разом з тим, відповідач
визнав наявність боргу за спожиту
електричну енергію та боргу за
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії на
загальну суму 37121,32 грн., що
підтверджується підписаним між ним та
позивачем актом звіряння
заборгованості. Відтак, позовні вимоги
Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Запорізький завод побутової техніки" в
частині стягнення боргу за спожиту
активну електричну енергію в сумі 36142,60
грн. та боргу за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії в сумі 978,72 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України
від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підтверджено обставинами
та доказами у справі, а уточнений
позивачем розрахунок пені відповідає
вимогам частини 6 статті 232 ГК України. З
урахуванням викладеного, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені в сумі 1042,38 грн. за період
прострочення з 18.12.2013 року по 19.03.2014
року, також обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Оскільки мало
місце прострочення оплати за спожиту
активну електричну енергію, а наданий
позивачем розрахунок трьох процентів
річних по кожній платіжній
вимозі-дорученню та рахунках окремо за
загальний період з 18.12.2013 року по 19.03.2014
року, а всього в сумі 240,55 грн.,
відповідає приписам вказаної статті,
тому позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача трьох процентів річних
також обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору в сумі
1827,00 грн. покладаються на відповідача у
справі - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки", згідно ст. 44, ч. 5 ст.
49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
08.04.2014 року, згідно частини 2 статті 85
ГПК України було проголошено
скорочений текст рішення, а саме його
вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 530, 599, 611, 625, 629, 638, 655, 714 ЦК України, ст.
ст. 193, 231, 232 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч.
3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Запорізький завод побутової техніки"
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Запорізький завод
побутової техніки", 69035, м. Запоріжжя,
вул. Панфіловців, буд. 29, кв. 61, , на користь:

- Відкритого акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго", 69096, м. Запоріжжя,
вул. Каховська, буд. 26, ,
борг за спожиту активну електричну
енергію в сумі 36142 (тридцять шість тисяч
сто сорок дві) грн. 60 коп., борг за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії в сумі
978 (дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 72 коп.,
пеню в сумі 1042 (одна тисяча сорок дві)
грн. 38 коп., три проценти річних в сумі 240
(двісті сорок) грн. 55 коп., витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп., видавши наказ.

Повне рішення складено - 14.04.2014 року

Суддя
О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.