КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р. Справа№ 911/4725/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Павлюк І.І. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41»

на рішення Господарського суду
Київської області від 03.02.2014

у справі № 911/4725/13 (суддя
Наріжний С.Ю.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз», від імені якого діє
Києво-Святошинська філія по
експлуатації газового господарства
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз»

до Публічного акціонерного
товариства «Шляхово-будівельне
управління № 41»

про стягнення 173 161,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз», від імені якого діє
Києво-Святошинська філія по
експлуатації газового господарства
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» (далі, позивач) звернулось
до Господарського суду Київської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41»
(далі, відповідач) про стягнення
основної заборгованості за Договором
№ 2013/П-ПР-6886-140152 від 28.12.2012 у сумі 158
241,79 грн., пені у розмірі 11 428,41 грн. та 3 %
річних за прострочення платежів у сумі
3 491,25 грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 03.02.2014 у справі №
911/4725/13 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Київоблгаз» 158 241,79 грн.
основного боргу, 11 428,41 грн. пені, 3 491,35
грн. 3 % річних та 3 463,23 грн. судового
збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
«Шляхово-будівельне управління № 41»
звернулося до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
рішення Господарського суду Київської
області від 03.02.2014 у справі № 911/4725/13
скасувати в частині стягнення 3 % річних
та винести постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в частині стягнення
3 % річних.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
відповідача у справі № 911/4725/13 було
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Михальській Ю.Б.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
28.03.2014 для розгляду апеляційної скарги
у справі № 911/4725/13 було сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді Михальської Ю.Б., суддів: Отрюха
Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.03.2014
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41»
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 17.04.2014.

Представник позивача 01.04.2014 подав через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, просив у її
задоволенні відмовити, а рішення
Господарського суду Київської області
від 03.02.2014 у справі № 911/4725/13 залишити
без змін.

Представник відповідача у судове
засідання, призначене на 17.04.2014, не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення відповідача про дату, час
і місце проведення судового засідання
по розгляду апеляційної скарги, а саме
повідомлення про вручення поштового
відправлення, колегія суддів вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника
відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні
апеляційну скаргу, відзив на неї,
дослідивши матеріали справи та зібрані
у ній докази, заслухавши пояснення
представника позивача, судова колегія
встановила наступне:

28.12.2012 між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз»
(постачальник) та Відкритим
акціонерним товариством
«Шляхово-будівельне управління № 41» - в
подальшому змінено на Публічне
акціонерне товариство
«Шляхово-будівельне управління № 41»
(споживач) укладено Договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом для потреб
промислових споживачів №
2013/П-ПР-6886-140152 (далі, Договір) (том 1,
а.с. 12-15), відповідно до умов якого (п. 1.1.
Договору) постачальник протягом 2013
року здійснює споживачу постачання
природного газу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
договором.

Відповідно до пункту 4.1. Договору сума
до сплати за 1000 куб. м. природного газу
складає 4708,176 грн.

Згідно пункту 4.6. Договору оплата
вартості послуг з постачання газу
здійснюється споживачем авансовими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу згідно з
додатком 2.

Авансові платежі сплачуються
споживачем постачальнику на
розрахунковий рахунок зі спеціальним
режимом використання у розмірі
100 % від вартості запланованого або
погодженого постачальником обсягу
газу на розрахунковий період за п'ять
календарних днів до початку місяця
поставки газу (пункт 4.6.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.6.2. Договору
споживач самостійно розраховує суму
платежу, виходячи з ціни газу на
наступний розрахунковий період та
відповідної величини договірного
обсягу газу, заявленого на наступний
розрахунковий період. У разі
відсутності інформації про ціну газу
на наступний розрахунковий період до
дати здійснення оплати споживач
розраховує суму платежу за ціною, що
діяла у попередньому місяці.

Пунктом 4.6.3. Договору передбачено, що у
випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше п'ятого числа
місяця, наступного за розрахунковим.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» були обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати природного
газу за Договором, переданого
відповідачу у період з січня по червень
2013 року. У зв'язку з цим, позивач просив
Господарський суд Київської області
стягнути з відповідача 173 161,45 грн.
заборгованості, з якої: 158 241,79 грн. -
основного боргу; 11 428,41 грн. -
пені та 3 491,25 грн. - 3% річних.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог позивача у
повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до статті 527
Цивільного кодексу України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Зазначена норма кореспондується з
приписами статті 193 Господарського
кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті
193 Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято природний газ за період з
січня по червень 2013 року включно в
об'ємі 33 610 куб. м. загальною вартістю 158
241,79 грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями підписаних
та скріплених печатками обох сторін
актами приймання-передачі природного
газу: за січень 2013 року від 31.01.2013, за
лютий 2013 року від 28.02.2013, за березень 2013
року від 31.03.2013, за квітень 2013 року від
30.04.2013, за травень 2013 року від 31.05.2013 та
за червень 2013 року від 30.06.2013 (том 1, а.с.
19-24).

Із зазначених актів вбачається, що
сторонами підписано акти на загальну
суму 158 241,79 грн. без зауважень та за
відсутності з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
позивачем умов Договору, тобто,
відповідач не заперечував щодо
обсягів, сум, якості поставленого газу
та строків поставки за підписаними
актами.

Таким чином, позивач виконав взяті на
себе зобов'язання щодо поставки
природного газу у відповідності до
умов Договору.

Проте, в порушення свого грошового
зобов'язання, вартість послуг з
постачання природного газу відповідач
не сплатив.

Доказів на підтвердження проведеної
відповідачем повної чи часткової
оплати по Договору, яким позивач
обґрунтовує позов, в матеріалах справи
не міститься та сторонами подано не
було.

Крім цього, позивачем до позовної заяви
додано акт звірки взаєморозрахунків за
договором № 2013/П-ПР-6886-140152 за
період з 01.02.2013 по 30.07.2013, підписаний та
скріплений печатками позивача та
відповідача (том 1, а.с. 33), відповідно до
якого заборгованість відповідача
перед позивачем станом на 30.07.2013
становить 158 241,79 грн.

Таким чином, враховуючи відсутність у
матеріалах справи доказів повної чи
часткової оплати відповідачем
вартості послуг з постачання
природного газу, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що на момент розгляду спору
у суді борг відповідача перед
позивачем за Договором становить - 158
241,79 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що
порушення господарських зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність згідно з цим
Договором і чинним законодавством
України.

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено,
зокрема, пеню (частина 1 статті 230
Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231
Господарського кодексу України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України визначено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Так, пунктом 6.2.2. Договору передбачено,
що у разі порушення споживачем строків
оплати, передбачених розділом 4
Договору, із споживача стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Враховуючи вищезазначені норми закону
та умови Договору, а також ту обставину,
що відповідачем порушено вимоги
Договору щодо строків своєчасної
оплати за поставлений газ, колегія
суддів, перевіривши правильність
нарахування позивачем пені,
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача 11 428,41 грн. пені.

Також, за рішенням суду першої
інстанції, присуджено до стягнення з
відповідача на користь позивача 3 491,25
грн. 3 % річних.

У апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що не погоджується із
рішенням суду у частині стягнення з
нього 3 % річних, оскільки відповідно до
статті 625 Цивільного кодексу України
стягнення 3 % річних та інфляційної
складової боргу, є нічим іншим, як
способом забезпечення виконання
зобов'язань, що встановлений законом.
Згідно частини 1 статті 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється письмовій формі, а тому, на
думку апелянта, оскільки Договором не
передбачено стягнення з відповідача 3 %
річних, у суду першої інстанції не було
підстав для задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» у цій частині.

Зазначені доводи апелянта не
приймаються колегією суддів до уваги з
огляду на наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає
можливість стягувати за прострочення
виконання грошового зобов'язання
проценти річних.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» визначено, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Розмір процентів річних визначається
сторонами в договорі. Якщо сторони в
договорі не передбачили сплату
процентів річних та їх розмір,
підлягають сплаті три проценти річних
від простроченої суми за весь час
прострочення. Проценти річних,
передбачені статтею 625 Цивільного
кодексу України, є самостійною формою
цивільно-правової відповідальності за
порушення грошових зобов'язань та
можуть стягуватися поряд із пенею.

Таким чином, підставою для стягнення з
боржника 3 % річних є вимога кредитора, а
можливість їх стягнення не має бути
обов'язковою умовою Договору між
боржником та кредитором, оскільки
можливість стягнення таких відсотків
передбачена законом, а саме статтею 625
Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи доведеність порушення
відповідачем зобов'язання за
Договором, колегія суддів, перевіривши
здійснений позивачем розрахунок
3 % річних, погоджується з висновком
суду першої інстанції про
обґрунтованість позовних вимог
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз» про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41» 3 %
річних на загальну суму 3 491,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Київоблгаз», а заперечення скаржника,
викладені у апеляційній скарзі, не
приймає до уваги, оскільки останні не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає рішення суду по даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Шляхово-будівельне управління № 41» на
рішення Господарського суду Київської
області від 03.02.2014 у справі № 911/4725/13
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 03.02.2014 у справі
№ 911/4725/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4725/13 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко