ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Справа № 922/2339/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого, Жукової
Л.В., Студенця В.І.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуАкціонерної компанії
"Харківобленерго"на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 рокуу
справі господарського судуХарківської
області за
позовомАкціонерної компанії
"Харківобленерго"доКомунального
підприємства
"Харківводоканал"простягнення коштівв
засіданні взяли участь представники:

- позивача:Солдатенко А.М.,-
відповідача:Колісник І.А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Акціонерна компанія
"Харківобленерго" (далі -АК
"Харківобленерго") звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до Комунального
підприємства "Харківводоканал" (КП
"Харківводоканал"), з урахуванням заяви
про збільшення позовних вимог від
21.06.2013 року, про стягнення 74 208 331,15 грн., з
яких заборгованість за електричну
енергію в розмірі 70 439 124,58 грн. в т.ч. 58 699
270,49 грн. тарифна складова та 11 739 854,09
грн. ПДВ 20%, заборгованість з
компенсації перетікання реактивної
енергії в розмірі 397 304,77 грн. в т.ч. 331 087,31
грн. тарифна складова за КРЕ та 66 217,46
грн. ПДВ 20% та 3 371 901,80 грн. пені.

Позовні вимоги обгрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору на постачання
електричної енергії №1.01 від 03.01.2008 року
в частині оплати вартості електричної
енергії у порядку та строки, обумовлені
договором.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто на
користь позивача 337 190,18 грн. пені та 68
820,00 грн. судового збору. В частині
позовних вимог про стягнення 3 034 711,62
грн. пені у позові відмовлено. В частині
позовних вимог про стягнення
заборгованості за електричну енергію в
розмірі 70 439 124,58 грн. в т.ч. 58 699 270,49 грн.
тарифна складова та 11 739 854,09 грн. ПДВ 20%,
заборгованості з компенсації
перетікання реактивної енергії в
розмірі 397 304,77 грн. в т.ч. 331 087,31 грн.
тарифна складова за КРЕ та 66 217,46 грн.
ПДВ 20% провадження у справі припинено
на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Рішення мотивовано обгрунтованістю та
доведеністю позовних вимог.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року
рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 року в
частині стягнення 337 190,18 грн. пені
скасовано і прийнято нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовлено. В іншій частині рішення
місцевого господарського суду від
14.01.2014 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що
зобов"язання відповідача за договором
№1.01 від 03.01.2008 року в частині оплати
вартості електричної енергії були
припинені за домовленістю про заміну
первісного зобов"язання новим
зобов"язанням (новація), шляхом
укладення договорів про організацію
взаєморозрахунків №167Е/118, 167Е/117, 167Е/119,
167Е/120,167Е/121,167Е/90,167Е/115,167Е/114,167Е/208.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, АК "Харківобленерго" подало
касаційну скаргу, в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року
скасувати, рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 року з
даної справи залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судом неправильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
прийняття незаконної постанови.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 03.01.2008 року між АК
"Харківобленерго" (постачальник) та
Комунальним підприємством
"Виробничо-технологічне підприємство
"Вода", правонаступником якого є КП
"Харківводоканал", (споживач) був
укладений договір про постачання
електричної енергії №1.01, відповідно до
умов якого постачальник продає
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача з приєднаною потужністю,
зазначеному у додатку № 3.1, а споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі,
згідно з умовами цього договору та
додатками до нього.

Згідно з п.2.3.3 договору, споживач
зобов"язався своєчасно оплачувати
постачальнику вартість спожитої
електричної енергії та інші
нарахування відповідно до умов додатку
№ 2 "Порядок розрахунків".

Пунктом 6 додатку №2 до договору
передбачено, що для проведення
остаточного розрахунку споживач
протягом 3 робочих днів з дня
закінчення розрахункового періоду
повинен отримати в розрахунковому
відділенні відповідного РВЕ рахунок на
оплату електричної енергії. Цей
рахунок має бути оплачений споживачем
протягом 5 операційних днів з дня його
отримання.

Розрахунковим періодом, згідно із п.1
додатку № 2 до договору, вважається
період з 1 числа місяця до 1 числа
наступного місяця.

Пунктом 4.2.1 договору, сторони
передбачили відповідальність
споживача за порушення ним термінів,
визначених додатком до договору
"Порядок розрахунків", у вигляді сплати
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, за кожен день
прострочення платежу, індекс інфляції
та 3% річних.

Майново-господарські зобов"язання між
суб"єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) і сторони є вільними в
укладенні договору, вибору контрагента
та визначенні умов договору (стаття 627
ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України та статтею 193
ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов"язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК
України, якщо в зобов"язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
договору, позивач поставив відповідачу
електричну енергію, як різновид товару,
у період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року в
кількості 86 391 994 кВт/г на загальну суму
79 500 599,58 грн., яка відповідачем на момент
подання позову (01.05.2013 року) була
оплачена частково у розмірі 9 061 475,00
грн., решта суми боргу - 70 439 124,58 грн., з
яких 58 699 270,49 грн. тарифна складова та 11
739 854,09 грн. ПДВ 20%, була погашена
споживачем 27.09.2013 року та 27.12.2013 року, що
підтверджується платіжними
дорученнями та не заперечується
сторонами.

Відповідачем, після подання позову,
була також погашена заборгованість з
компенсації перетікання реактивної
енергії в розмірі 397 304,77 грн., в т.ч. 331
087,31 грн. тарифна складова за КРЕ та 66
217,46 грн. ПДВ 20%, нарахована споживачу на
підставі п.6.33 ПКЕЕ та відповідно до
Методики обчислення плати за
перетікання реактивної електроенергії
між енергопередавальною організацією
та її споживачами, затвердженої
наказом Міністерства палива та
енергетики України від 17.01.2002 року №19,
що підверджується авізо та не
заперечується сторонами (а.с. 69-80 т.4)

Враховуючи вищевикладене та приписи
пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України,
колегія суддів погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про припинення провадження у
справі в частині позовних вимог про
стягнення 70 439 124,58 грн. заборгованості
за електричну енергію та 397 304,77 грн.
заборгованості з компенсації
перетікання реактивної енергії, у
зв"язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України встановлено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статті 614 Цивільного кодексу України, 218
Господарського кодексу України
передбачають, що особа за невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності).

Враховуючи приписи зазначених вище
статей, а також те, що відповідач
порушив умови та строки оплати
вартості отриманого природного газу,
які обумовлені договором і сторони в
пункті 4.2.1 договору передбачили сплату
пені за порушення строків оплати, то
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку про наявність
правових підстав для стягнення пені, а
з огляду на приписи статті 83 ГПК
України та тієї обставини, що
заборгованість з електричної енергії у
відповідача виникла у зв"язку з
невідповідністю тарифів на послуги
фактичним затратам на їх виробництво,
то колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про зменшення розміру пені, який
підлягає стягненню на 90% до 337 190,18 грн.

Висновки ж суду апеляційної інстанції
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення пені через припинення
первісних зобов"язань за договором №1.01
від 03.01.2008 року в частині строків оплати
вартості електричної енергії новим
зобов"язанням про оплату відповідачем
на користь позивача вартості спожитої
електричної енергії у період жовтень
2012 року - квітень 2013 року за рахунок
субвенцій з державного бюджету шляхом
укладення договорів про організацію
взаєморозрахунків №№167Е/118, 167Е/117,
167Е/119, 167Е/120, 167Е/121, 167Е/90, 167Е/115, 167Е/114,
167Е/208, колегія суддів вважає їх
неправомірними, оскільки не
відповідають вимогам матеріального
права, зокрема.

Відповідно до приписів ст. 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація). Новація припиняє додаткові
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором.

Тобто, новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

Враховуючи приписи зазначеної статті,
а також те, що предметом договору про
організацію взаєморозрахунків
відповідно до постанови КМУ від 20.03.2013
року №167 є саме організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до п.1 ст. 14 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2013 рік"
і Порядку та умов надання у 2013 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв"язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
підвтерджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, яка по суті не змінює
предмет та умови договору №1.01, а
договір не містить прямої вказівки на
припинення зобов"язання споживача за
договором №1.01 та виникнення нового
зобов"язання, і суб"єктний склад за
вказаними договорами не є тотожніми,
як-то вимагає ст. 604 ЦК України, то за
вказаних обставин висновки суду
апеляційної інстанції про новацію між
сторонами є таким, що не відповідає
вимогам Закону.

Не правильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права вплинуло на
правильність висновків по суті
заявлених позовних вимог, у зв"язку з
чим колегія суддів вважає за необхідне
скасувати постанову суду апеляційної
інстанції та залишити без змін рішення
місцевого господарського суду, як таке,
що є повним, законним та обґрунтованим,
прийнятим при дослідженні всіх
обставин справи із правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

Судові витрати, пов'язані з оплатою
касаційної скарги судовим збором у
відповідності до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерної компанії
"Харківобленерго" задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 20.02.2014 року у
справі №922/2339/13 скасувати.

Рішення господарського суду
Харківської області від 14.01.2014 року з
даної справи залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул.
Шевченка, 2, код 03361715) на користь
Акціонерної компанії "Харківобленерго"
(61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, код
00131954) 3 371,90 грн. судового збору за
подання касаційної скарги.

Доручити Господарському суду
Харківської області видати наказ на
виконання даної постанови.

Головуючий, суддя
М.М.Черкащенко

Судді
Л.В.Жукова

В.І.Студенець