КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Справа№ 911/3832/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Броварський меблевий комбінат"

на рішення Господарського суду
Київської області від 05.12.2013р. (повний
текст підписано - 10.12.2013р.)

у справі №911/3832/13 (суддя - Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства
"Броварський меблевий комбінат"

про зобов'язання укласти договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж та погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду
Київської області передані позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" до Публічного
акціонерного товариства "Броварський
меблевий комбінат" про зобов'язання
укласти договір про спільне
використання технологічних
електричних мереж та погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж.

Позовні вимоги мотивовані ухилянням
відповідача від укладання
обов'язкового для сторін договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж та погодження
кошторису обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 05.12.2013 р. у справі
№ 911/3832/13 позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Приватне
акціонерне товариство "Броварський
меблевий комбінат" погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж у
Київському територіальному
представництві Національної комісії
регулювання електроенергетики
України. В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
приватного акціонерного товариства
"Броварський меблевий комбінат" на
користь публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" 573,50 грн.
судового збору. Повернуто публічному
акціонерному товариству
"Київобленерго" 1147,00 грн. судового
збору, сплаченого до Державного
бюджету України згідно з платіжним
дорученням № від 08.07.2013 р.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Київської області
від 05.08.2013 року у справі № 911/3832/13
скасувати в частині задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж у
Київському територіальному
представництві Національної комісії
регулювання електроенергетики
України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду Київської
області прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Розпорядженням В.о. голови Київського
апеляційного господарського суду
Андрієнко В.В. № 911/3832/13 від 26.12.2013 року
враховуючи те, що відповідно до
автоматичного розподілу справ між
суддями апеляційну скаргу по справі №
911/3832/13 передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Тищенко О.В.,
керуючись ст. ст. 4 6 , 69 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3.1.7.
Положення про автоматизовану систему
документообігу суду, затвердженого
рішенням Ради суддів України від 26.11.2010
р. № 30, згідно п. 2.1 рішення зборів
суддів Київського апеляційного
господарського суду від 11.07.2012р.,
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 911/3832/13 колегію
суддів у складі: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Гончаров С.А., Чорна
Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2013 року по
апеляційній скарзі порушено
провадження для розгляду у наступному
складі суддів: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Гончаров С.А., Чорна
Л.В. та призначено розгляд скарг на
05.02.2014 року.

У судовому засіданні 05.02.2014 р. у
відповідності до приписів ст.. 77 ГПК
України було оголошено перерву до
26.02.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. №
911/3832/13 від 26.02.2014 року враховуючи
перебування судді Гончарова С.А.,
розгляд апеляційної скарги по справі №
911/3832/13 доручено здійснити колегії
суддів у складі: головуючий суддя -
Тищенко О.В., судді Чорна Л.В., Іоннікова
І.А.

У судовому засіданні 26.02.2014 р. у
відповідності до приписів ст.. 77 ГПК
України було оголошено перерву до
09.04.2014 р.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду Київської
області від 05.12.2013 року у справі №
911/3832/13 скасувати в частині, зазначеній
в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
заперечував проти доводів скаржника,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд відмовити в її задоволенні.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу,
також апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції 29.06.2010 р. між закритим
акціонерним товариством "А.Е.С.
Київобленерго" (Постачальник),
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "АЕС
Київобленерго", яке відповідно до п. 1.1.
Статуту позивача змінило найменування
на публічне акціонерне товариство
"Київобленерго", та приватним
акціонерним товариством "Броварський
меблевий комбінат" (Споживач) було
укладено договір № 1372 про постачання
електричної енергії (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 4420 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами цього договору.

Пунктом 1.2. договору встановлено, що
точка продажу встановлюється
сторонами згідно "Акту розмежування
балансової належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін", що є невід'ємною частиною
договору.

У відповідності до п. 2.2.2. договору
постачальник зобов'язується продавати
(постачати) споживачу електричну
енергію як товар з врахуванням його
особливих споживчих якостей та
фізико-технічних характеристик в межах
4420 кВт дозволеної потужності, в
обсягах, визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
6 цього договору (Додаток № 2 "Обсяги
постачання електричної енергії
Споживачу та Субспоживачу").

Сторонами було підписано Додаток № 1 до
договору "Загальна однолінійна схема
електропостачання", в п. 4.2. якого
визначено перелік точок продажу
електроенергії субспоживачам, та Акт №
1 розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін.

Згідно п. 2.4. договору сторони
зобов'язуються укласти договори (про
спільне використання технологічних
мереж або про технічне забезпечення
електропостачання), передбачені чинним
законодавством України та ПКЕЕ, у разі
обґрунтованої присутності у процесі
забезпечення споживача електричною
енергією третьої сторони (основного
споживача, електропередавальної
організації).

Як зазначив позивач, з метою постачання
електричної енергії до низки
споживачів, електричні мережі яких
приєднані до мереж відповідача, між
позивачем та субспоживачами
відповідача укладені договори про
постачання електричної енергії.

З огляду на те, що електричні мережі
субспоживачів приєднані до
електричних мереж, що належать ПрАТ
"Броварський меблевий комбінат", що
вбачається з додатку № 1 до договору №
1372 від 29.06.2010 р., позивач 09.07.2013 р. листом
вих. № 1671 від 04.07.2013 р. звернувся до
відповідача з пропозицією укласти
договір про спільне використання
технологічних електричних мереж,
оскільки відповідно до п.п. 1.7., 5.15.
Правил користування електричною
енергією та ч. 3 ст. 179 ГК України
укладення вказаного договору є
обов'язковим для сторін. Разом з листом
від 04.07.2013 р. № 1671 позивачем направлено
підписаний з боку ПАТ "Київобленерго"
проект договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж та додатки до нього:
Додаток № 1 "Загальна однолінійна схема
електричних мереж спільного
використання", Додаток № 2 "Перелік
об'єктів власника мереж та об'єктів
Електропостачальної організації або
інших суб'єктів господарювання,
передачу електричної енергії яким
забезпечує Електропостачальна
організація, що живляться від мереж
Власника мереж", Додаток № 3 "Порядок
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж", Додаток № 4 "Форма
Акту прийому-передачі наданих послуг".

При цьому, направлені позивачем
додатки не відповідають додаткам,
перелік яких міститься в п. 7.5. проекту
договору.

Зазначений лист було отримано
відповідачем 11.07.2013 р., що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 13008551, проте залишено
ним без відповіді та задоволення.

Отже, оскільки на момент звернення
позивача до суду відповідач не
підписав та не повернув позивачу один
примірник договору та додатки до нього,
позивач просить суд зобов'язати
відповідача укласти договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції частковому скасуванню з
наступних підстав.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст.174
Господарського кодексу України
визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що ч. 2 ст.
67 Господарського кодексу України та ст.
627 Цивільного кодексу України
передбачено, що підприємства вільні у
виборі предмета договору, визначенні
зобов'язань, інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного
кодексу України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Загальні умови укладання договорів, що
породжують господарські зобов'язання,
визначено статтею 179 Господарського
кодексу України, згідно пункту 3 якої
укладення договору є обов'язковим для
сторін, якщо існує пряма вказівка
закону щодо обов'язковості укладення
договору для певних категорій
суб'єктів господарювання.

Зокрема, частиною 1 статті 187
Господарського кодексу України
передбачено, що спори, які виникають
при укладанні господарських договорів
за державним замовленням, або
договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом. Інші
переддоговірні спори можуть бути
предметом розгляду суду у разі, якщо це
передбачено угодою сторін або якщо
сторони зобов'язані укласти певний
господарський договір на підставі
укладеного між ними попереднього
договору.

Згідно абз. 1 пункту 5.15 розділу 5 Правил
користування електричною енергією
(далі Правил), затверджених постановою
НКРЕ №28 від 1996р. ( з відповідними
змінами та доповненнями), відносини
сторін у разі передачі (транзиту)
електропередавальною організацією
електричної енергії технологічними
електричними мережами власника
електричних мереж (споживача,
основного споживача) регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, який
електропередавальна організація
зобов'язана укласти з відповідним
власником технологічних електричних
мереж.

Права, обов'язки та відповідальність
споживачів (субспоживачів) електричної
енергії встановлені розділом 10 Правил,
підпунктом 20 пунктом 10.2 якого
встановлено, що споживач електричної
енергії зобов'язаний у разі
використання технологічних
електричних мереж
електропередавальною організацією,
укласти з останньою договір про
спільне використання технологічних
електричних мереж та у передбачених
цими Правилами випадках договори про
технічне забезпечення
електропостачання споживача із
суб'єктами господарювання та
організаціями, електроустановки яких
приєднані до цих технологічних
електричних мереж.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що укладення договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж в силу прямої
вказівки закону є обов'язковим для обох
сторін є обов'язковим для сторін у
справі.

Аналогічну позицію було висловлено в
постанові Вищого господарського суду
України від 17 червня 2013 року Справа №
28/5005/208/2012

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 181
Господарського кодексу України проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до
вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору
другій стороні або надсилає відповідь
на лист, факсограму, тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони.

Відповідно до частини 3 ст. 184
Господарського кодексу України
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу
України передбачено, що при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

Таким чином типові умови договору в
силу їх імперативності є обов'язковими
для майбутніх сторін господарських
договірних зобов'язань і не підлягають
зміні ними. Без додаткових узгоджень
контрагенти приймають затверджені
типовим договором права та обов'язки.
Проте як виключення в типових
договорах можуть визначатися
(конкретизуватися) умови, які мають
бути узгоджені самими сторонами.

Пунктом 5.17 Правил користування
електричною енергією визначені
істотні умови договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, в тому числі порядок
розрахунків за використання
технологічних електричних мереж
споживача.

Колегія суддів, дослідивши
запропонований позивачем проект
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж,
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про
невідповідність його типовій формі,
затвердженій постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996, а саме: умови пп. 2.1.11.-2.1.13., п. 5.4 в
редакції позивача не передбачені
Типовим договором; п. 2.5. проекту
договору не відповідає п. 2.5 Типового
договору; пп. 6.2.1. проекту договору в
редакції позивача суттєво
відрізняється від пп. 8.2.1. Типового
договору, яким встановлено
відповідальність електропостачальної
організації за порушення терміну
внесення платежів у формі пені за кожен
день прострочення платежу.

Відповідно до п.5.18 названих Правил
невід'ємними частинами договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача та про
спільне використання технологічних
електричних мереж є: 1) акт про
розмежування балансової належності та
експлуатаційної відповідальності
сторін; 2) відомості про засоби
комерційного обліку активної та
реактивної електричної енергії; 3)
схема електропостачання, зазначення
точок приєднання і ліній, що живлять
струмоприймачі субспоживача; 4) акт
екологічної, аварійної та
технологічної броні електропостачання
споживача (за необхідності згідно з
вимогами нормативно-правових актів); 5)
довідка про обсяги переданої
електричної

З встановлених судом обставин
вбачається, що запропонований
позивачем договір не містить
встановлених законодавством про
електроенергетику необхідних додатків
до договору, зокрема, відомості про
засоби комерційного обліку активної та
реактивної електричної енергії;
довідка про обсяги переданої
електричної енергії за базовий період
(позивачем представлені лише
незаповнені бланки вказаних додатків).

З урахуванням норм наведеного
законодавства та встановлених
обставин щодо недотримання позивачем
вимог законодавства при визначенні
істотних умов спірного договору,
місцевий господарський суд правомірно
відмовив в задоволенні позову в цій
частині.

Проте колегія суддів не погоджується з
правовою позицією місцевого
господарського суду про необхідність
задоволення позовної вимоги позивача
про зобов'язання опонента погодити
кошторис обґрунтованих витрат на
утримання технологічних електричних
мереж у Київському представництві
Національної комісії регулювання
електроенергетики з огляду на
наступне.

Положеннями пункту 6.29 Правил
встановлено, що електропередавальні
організації, які використовують
технологічні електричні мережі інших
власників електричних мереж, сплачують
останнім плату за спільне використання
технологічних електричних мереж, яка
визначається відповідно до Методики
обрахування плати за спільне
використання технологічних
електричних мереж, затвердженої
постановою НКРЕ від 12.06.2008 N 691,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 08.08.2008 за N 732/15423.

Відповідно до п.1.3. вказаної Методики
витрати власника мереж визначаються
щодо тих електричних мереж, які
використовуються власником мереж
спільно з іншим користувачем та
виділені на однолінійній схемі, яка є
невід'ємним додатком до договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж.

З приписів норм Правил користування
електричною енергією та названої
Методики вбачається, що зазначені
витрати власника мереж поряд з іншим
покладаються в основу розрахунку плати
за спільне використання технологічних
електричних мереж. В свою чергу, такий
порядок розрахунків відповідно до п.5.17
Правил є однією з істотних умов
договору.

Крім того, п. 5.4 Правил закріплює
перелік документів, що їх заявник
(споживач, власник технологічних
електричних мереж (основний споживач)
або субспоживач) має надати
відповідній організації для укладення
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж.

Пунктом 6.32 Правил встановлено, у разі
використання електропередавальною
організацією, яка здійснює ліцензовану
діяльність на закріпленій території,
мереж споживача (основного споживача)
останній погоджує кошторис
обґрунтованих витрат у відповідному
територіальному представництві НКРЕ.

Узгоджений з територіальним
представництвом НКРЕ кошторис витрат є
невід'ємним додатком до договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж.

За своєю правовою природою додаток до
договору являється складовою частиною
основного документу (договору) та за
своїми функціями призначений для
конкретизації певних обставин,
виникнення яких залежить від настання
відповідних умов або потребує
додаткового узгодження сторін у
відповідному часовому проміжку та не
може за своєю суттю існувати (створюючи
при цьому відповідні правові наслідки)
за відсутності укладання самого
договору.

Попередньою судовою інстанцією
встановлено, що проект договору про
спільне використання технологічних
електричних мереж не містить істотних
умов, необхідних для укладення
договору даного виду та його зміст не
відповідає типовій формі договору,
затвердженій постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996, а отже договору про використання
технологічних електричних мереж між
сторонами по справі як такого не існує.

Доводи позивача з приводу того, що
затвердження кошторису обґрунтованих
витрат у представництві НКРЕ передує
укладанню самому договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж, оскільки даним
кошторисом визначається одна з
істотних умов договору, а саме ціна (що
на думку позивача унеможливить
укладення договору загалом), колегія
суддів вважає безпідставними з огляду
на ту обставину, що ніхто не позбавляє
право сторін при укладанні договору
викласти механізм формування ціни
відсильним шляхом, а саме визначити її
в додатках до договору, в нашому
випадку кошторисі обґрунтованих
витрат.

Крім того апелянтом було вірно
зазначено про відсутність у договорі
необхідного додатку - однолінійної
схема технологічних електричних мереж
спільного використання, яка потребує
двостороннього погодження та без
наявності якої розрахунок кошторису
неможливий.

Таким чином колегія суддів констатує
передчасність вимог позивача про
зобов'язання приватного акціонерного
товариства "Броварський меблевий
комбінат" погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж у
Київському територіальному
представництві Національної комісії
регулювання електроенергетики
України.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З урахуванням наведених вище обставин,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
позивача про зобов'язання приватного
акціонерного товариства "Броварський
меблевий комбінат" погодити кошторис
обґрунтованих витрат на утримання
технологічних електричних мереж у
Київському територіальному
представництві Національної комісії
регулювання електроенергетики України
прийнято з порушенням норм
матеріального права, а отже апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, рішення Господарського
суду Київської області від 05.12.2013 року у
справі № 911/3832/13 частковому скасуванню.

У зв'язку з задоволенням апеляційної
скарги відповідача, відповідно до
вимог ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір за розгляд справи у судах
першої та апеляційної інстанцій
покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Броварський
меблевий завод" на рішення
господарського суду Київської області
від 05.12.2013 року у справі № 911/3832/13
задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 05.12.2013 року у
справі № 911/3832/13 скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київобленерго" (08132,
Київська обл., Києво-Святошинський р-н,
м. Вишневе, вул. Київська, буд. 2-Б, код
23243188) на користь приватного
акціонерного товариства "Броварський
меблевий комбінат" (07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Кутузова, буд. 61, код 32499163)
573, 50 грн. (п'ятсот сімдесят три грн. 50
коп.) судового збору за подання
апеляційної скарги.

5. Матеріали справи № 911/3832/13 повернути
до Господарського суду Київської
області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна