ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 березня 2014 року Справа № 910/11636/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіМогил
С.К.,суддів:Владимиренко С.В.,
Добролюбової Т.В., Селіваненка В.П.,
Шевчук С.Р.розглянувши заявуПублічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Країна"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 17.12.2013у
справі№910/11636/13за позовомДержавного
підприємство "Миколаївський морський
торговельний порт"доПублічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Країна"простягнення 35038,46
грн.,В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Миколаївський
морський торговельний порт" звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Країна"
про стягнення 35038,46 грн., з яких 32725,58 грн.
основного боргу (невиплачена частина
страхового відшкодування) та 2312, 88 грн.
пені.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 10.09.2013 у справі №910/11636/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2013 рішення
місцевого господарського суду
скасовано, прийнято нове рішення, яким
позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 постанову суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

Публічне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Країна" звернулося
із заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
у справі №910/11636/13, в якій заявник
просить скасувати зазначену постанову
та постанову суду апеляційної
інстанції, прийняти нове рішення,
мотивуючи свої вимоги неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції положень статті 30 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", внаслідок чого ухвалено різні
за змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26.12.2012 та від 26.06.2013.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія судів
не вбачає підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України з
огляду на таке.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: 1) неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах; 2)
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце тоді, коли суд касаційної
інстанції при розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета і підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як убачається зі змісту постанови від
17.12.2013 у справі №910/11636/13, про перегляд
якої подано заяву, Вищий господарський
суд України визнав обґрунтованими
висновки суду апеляційної інстанції
щодо задоволення позову про стягнення
страхового відшкодування, виходячи з
встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи стосовно
того, що відповідно до укладеного
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу відповідач здійснив
страхування такого страхового ризику,
як відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, та взяв на себе обов'язок з
відшкодування шкоди завданої під час
експлуатації автомобіля страховика
(особи, яку було визнано винним у ДТП), у
зв'язку з чим відповідач зобов'язаний
відшкодувати позивачу в межах ліміту
відповідальності страховика
невиплачену частину страхового
відшкодування. Разом з тим, доводи
відповідача стосовно визнання
автомобіля позивача фізично знищеним,
суд касаційної інстанції визнав
необґрунтованими, оскільки подані
позивачем докази в обґрунтування своїх
вимог є такими, що підтверджують розмір
реальних витрат, необхідних для
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого при ДТП транспортного
засобу позивача; крім того, відповідач
в порушення приписів Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не узгодив з позивачем суму
страхового відшкодування, що підлягала
до виплати.

Водночас, в ухвалі від 26.12.2012 суд
касаційної інстанції визнав
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо відмови у позові про
стягнення страхового відшкодування з
особи, винної у скоєнні ДТП, з огляду на
встановлені судом першої інстанції
обставини справи про те, що автомобіль
позивача визнано фізично знищеним
внаслідок ДТП, в результаті чого
страхова компанія виплатила страхове
відшкодування, яке склалось з різниці
вартості автомобіля на день ДТП та
після події; з таким розміром позивач
погодився, отримав страхову виплату,
дії страховика щодо недостатності
страхового відшкодування не оскаржив,
вимог до страховика не пред'явив, а
відтак вимоги до особи, винної у
скоєнні ДТП, задоволенню не підлягають,
оскільки страхова компанія виплатила
страхове відшкодування у повному
розмірі.

В ухвалі від 26.06.2013 суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відмови у
позові про стягнення з страхової
компанії матеріальної шкоди, з огляду
на недоведеність позивачем своїх
вимог.

Таким чином, наведені постанови не
підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки свідчать про
наявність у цих справах різних
фактичних обставин, на підставі яких
суди касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

За таких обставин відсутні визначені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи №910/11636/13 до провадження
Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116,11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству "Страхова компанія "Країна"
у допуску справи №910/11636/13 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяС.Могил Судді:
С.Владимиренко Т.Добролюбова
В.Селіваненко С.Шевчук