ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 р.
Справа № 914/659/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р. Матвіїва при секретарі
судового засідання Н. Фартушку
розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Христина», м.
Бережани Тернопільської області;

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Львівський
холодокомбінат», м.Львів;

про: стягнення 59 368 грн. 25 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: Ленчак В.В. - представник на
підставі довіреності № 10 від 20.01.2014
року;

відповідача: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 27.02.2014 року
порушено провадження у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Христина» до
Публічного акціонерного товариства
«Львівський холодокомбінат» про
стягнення 59 368 грн. 25 коп. Розгляд
справи призначено на 11.03.2014 року.

У судове засідання 11.03.2014 року сторони
явки представників не забезпечили,
причин неявки не повідомили. Про час і
місце розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином.
Повідомлення про отримання позивачем
ухвали про порушення провадження у
справі на момент судового засідання
відсутнє. Судом відкладено розгляд
справи на 25.03.2014 року.

У судове засідання 25.03.2014 року сторони
явки представників не забезпечили,
причин неявки не повідомили. Судом
відкладено розгляд справи на 08.04.2014
року.

У судовому засіданні 08.04.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник відповідача не
з'явився.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
вважає, що справу може бути розглянуто
за наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 08.04.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Христина» (надалі по
тексту рішення - позивач, постачальник
згідно з договором) звернулося до суду
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Львівський
холодокомбінат» (надалі по тексту
рішення - відповідач, покупець згідно з
договором) про стягнення 59 368 грн. 25
коп., з яких 47 000 грн. 00 коп. сума
основного боргу, 939 грн. 36 коп. три
відсотки річних та 11 428 грн. 89 коп. пені.

Спір між сторонами внаслідок
невиконання відповідачем умов
договору поставки № 130800 від 01.08.2013 року
(надалі по тексту рішення - договір),
зокрема в частині оплати поставленого
товару. На виконання умов договору
позивачем поставлено відповідачу
продукцію на загальну суму 126 151 грн. 68
коп., проте станом на дату подання
позову відповідач сплатив лише 79 151
грн. 68 коп. Таким чином, заборгованість
становить 47 000 грн. 00 коп.

Відповідач відзиву на позовну заяву не
подав, докази спростування боргу не
представив, у судові засідання явки
представника не забезпечив, хоча про
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджено повідомленням про
вручення поштового відправлення.

У процесі розгляду справи суд
встановив наступне. 01.08.2013 року сторони
уклали договір поставки № 130800.

Згідно з п. 1.1. договору постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця для використання у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
наступний товар - ящик з гофрокартону.
Загальна кількість, часткове
співвідношення (асортимент, сортимент,
номенклатура), одиниця виміру, ціна за
одиницю виміру та загальна ціна якого
визначена сторонами у Специфікаціях
або Замовленнях, що є додатками до
цього договору (надалі по тексту
рішення - товар).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. договору
постачальник зобов'язується передати
(поставити) покупцеві товар разом із
усіма його приналежностями та
супровідними документами, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом із товаром відповідно
до вимог чинного законодавства України
в строк 5 (п'ять) календарних днів з
моменту підтвердження письмового
замовлення покупця, покупець
зобов'язується своєчасно і належним
чином прийняти товар від постачальника
та оплатити його протягом 30 (тридцяти)
календарних днів.

Згідно з п. 4.1. оплата товарів покупцем
здійснюється за загальною ціною товару
шляхом переказу відповідних грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника.

Відповідно до п. п. 7.2., 7.3. договору строк
договору закінчується 31.12.2013 року;
закінчення строку цього договору не
звільняє сторін від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії цього договору.

Постачальник свої обов'язки по
поставці товару виконав, що
підтверджується видатковими
накладними № 0109/1 від 01.09.2013 року, № 0909/5
від 09.09.2013 року, № 1009/6 від 10.09.2013 року на
загальну суму 126 151 грн. 68 коп., копії
яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивачем при поставці відповідачу
товару виписано та надано відповідні
податкові накладні, які було
зареєстровано в Єдиному реєстрі
податкових накладних відповідно до
вимог чинного законодавства.

Відповідач свої зобов'язання по
здійсненню оплати поставленого товару
виконував частково у зв'язку з чим
позивач надсилав йому претензії про
наявність заборгованості. Так, 08.11.2013
року позивач направив відповідачу
претензію № 251 з вимогою перерахувати
на рахунок позивача суму
заборгованості в розмірі 116 110 грн. 72
коп. по розрахунках та нараховані
штрафні санкції за прострочення оплати
в розмірі 4 302 грн. 21 коп. (3% річних - 326
грн. 75 коп., пеня - 3 975 грн. 46 коп.) на
загальну суму 120 412 грн. 93 коп.

22.11.2013 року відповідач у листі № 324
надав відповідь, в якій просив
реструктуризувати йому заборгованість
згідно із запропонованим графіком.

26.12.2013 року позивачем надіслано
відповідачу лист № 293 з нагадуванням
про борг, який станом на момент
надсилання цього листа, становив 70 000
грн. 00 коп.

22.01.2014 року відповідач листом № 69 надав
відповідь і просив реструктуризувати
йому заборгованість, розмір якої
згідно з даними бухгалтерського обліку
та фінансової звітності відповідача,
станом на 13.01.2014 року становить 65 000 грн.
00 коп., до 31.01.2014 року. Проте, станом на
дату подання позовної заяви (17.02.2014
року) заборгованість у повному розмірі
відповідачем не погашено.

Згідно з платіжними дорученнями № 623
від 30.10.2013 року на суму 10 040 грн. 96 коп., №
888 від 11.11.2013 року на суму 10 000 грн. 00 коп.,
№ 1145 від 20.11.2013 року на суму 6 110 грн. 72
коп., № 1248 від 26.11.2013 року на суму 10 000
грн. 00 коп., № 1442 від 03.12.2013 року на суму 5
000 грн. 00 коп., № 1638 від 12.12.2013 року на
суму 5 000 грн. 00 коп., № 1742 від 18.12.2013 року
на суму 5 000 грн. 00 коп., № 1879 від 25.12.2013
року на суму 5 000 грн. 00 коп., № 1984 від
30.12.2013 року на суму 5 000 грн. 00 коп., № 47
від 13.01.2014 року на суму 5 000 грн. 00 коп., №
226 від 21.01.2014 року на суму 5 000 грн. 00 коп.,
№ 286 від 24.01.2014 року на суму 5 000 грн. 00
коп., № 360 від 29.01.2014 року на суму 3 000 грн.
00 коп. відповідачем здійснено оплату за
поставлений товар на загальну суму 79 151
грн. 68 коп. Відповідно несплаченими
залишаються 47 000 грн.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги підставними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення частково з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (відповідно до п. 1 ч. 2 ст.
11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як встановлено судом, підставою
виникнення взаємних прав та обов'язків
між сторонами є договір поставки № 130800
від 01 серпня 2013 року.

У п. 6.1 договору сторони зазначили, що
всі спори, що виникають з цього
договору, вирішуються шляхом
переговорів між сторонами. Якщо
відповідний спір неможливо вирішити
шляхом переговорів, він вирішується в
судовому порядку за встановленою
підвідомчістю та підсудністю такого
спору відповідно до чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно зі ст. 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічні положення
містяться в ст. 193 Господарського
кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Як встановлено судом, п. 2.2 договору
сторони визначили, що протягом 30
календарних днів відповідач
зобов'язаний оплатити прийнятий товар.
Беручи до уваги видаткові накладні,
датою поставки першої партії товару є
01.09.2013 року, відповідно оплата за товар
мала здійснитись до 01.10.2013 року. Згідно
з платіжним дорученням № 623 відповідач
здійснив перший платіж 30.10.2013 року, чим
порушив умови договору, і відповідно до
положень ст. ст. 253, 612 Цивільного
кодексу України вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
02.10.2013 року.

Матеріалами справи (платіжними
дорученнями, претензіями та
відповідями на них, що описані вище)
підтверджено порушення зобов'язання
відповідачем, а саме недійснення
оплати за поставлений товар у розмірах
та у строки, визначені договором.

Станом на момент звернення з позовом до
суду, враховуючи здійснену часткову
оплату отриманого товару в розмірі 79 151
грн. 68 коп., підтверджену належними
доказами, заборгованість відповідача
перед позивачем становить 47 000 грн. 00
коп.

Крім суми основного боргу, позивач
заявляє до стягнення суми пені та 3 %
річних, з приводу чого суд зазначає
наступне.

Договором визначена відповідальність
сторін за порушення договору. Зокрема,
п. 5.4 передбачено, що покупець за
порушення обов'язку, визначеного в п. 2.2.
цього договору, за вимогою
постачальника зобов'язаний сплатити
останньому пеню у розмірі 0,1% від
простроченої суми за кожен день
прострочення із врахуванням обмежень,
встановлених Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
Цивільним кодексом України та
Господарським кодексом України щодо
максимального розміру пені та
загального строку стягнення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін. Однак,
за приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки (п.
2.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Відтак, судом встановлено момент
прострочення виконання зобов'язання
(02.10.2013 року), перевірено правильність
нарахування позивачем штрафних
санкцій у відповідності з наведеними
положеннями та обмеженнями і
встановлено, що стягненню підлягає
пеня у розмірі 3 797 грн. 18 коп., а не 11 428
грн. 89 коп., як зазначив позивач.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом встановлено порушення прав
позивача, прострочення виконання
зобов'язання відповідачем, наявність
підстав для задоволення позову в
частині стягнення основного боргу,
відповідно вимога в частині стягнення 3
% річних також є правомірною.
Здійснивши перерахунок суми 3 % річних,
суд зазначає, що стягненню за
прострочення виконання зобов'язання
підлягають 876 грн. 01 коп., а не 939 грн. 36
коп., як зазначено позивачем.

Враховуючи наведене, досліджені та
оцінені під час розгляду справи докази,
суд вважає порушення відповідачем умов
договору доведеним, дії по невиконанню
взятих на себе зобов'язань такими, що
порушують права позивача, зокрема на
отримання коштів за поставлений товар,
що дає підстави для задоволення позову
в обсязі, описаному вище.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Львівський холодокомбінат
(79025, Львівська обл., м. Львів, вул.
Повітряна, буд. 2, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Христина» (47501,
Тернопільська обл., Бережанський район,
м. Бережани, вул. Замость, буд. 4, ) 47 000 грн. основного боргу,
876 грн. 01 коп. 3% річних, 3 797 грн. 18 коп.
пені та 1 589 грн. 49 коп. в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91 -
93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складене та підписане
14.04.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.