м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3425/14 08.04.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛ»доПублічного
акціонерного товариства «Будівельне
управління № 813»простягнення
Суддя
Представники сторін:
від позивача: не з'явився,від
відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТЛ» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Будівельне управління
№ 813» про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем не оплачено виконані
позивачем та прийняті відповідачем
підрядні роботи згідно з актами
приймання-передачі виконаних робіт:
№ 33-Y2165-048 від 22.06.2012 на суму 8.250,70
грн та № 33-Y2181-031 від 02.07.2012 на суму 9.629.90
грн, у зв'язку з чим позивач, керуючись
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), просить стягнути з
відповідача заборгованість в сумі
18.429,26 грн, з яких: 17.880,60 грн - основний
борг, 445,79 грн - пеня, 102,87 грн - 3 % річних.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/3425/14 та призначено до
розгляду на 20.03.2014.
Представник позивача 20.03.2014 у судовому
засіданні надав суду письмове
підтвердження б/н від 20.03.2014 про
відсутність у провадженні
господарських судів або іншого органу,
який у межах своєї компетенції вирішує
господарські спори, справи зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, а також рішення цих
органів з такого спору; клопотання б/н
від 20.03.2014 про долучення до матеріалів
справи додаткових документів.
Ухвалами суду розгляд справи
неодноразово відкладався.

Відповідач 31.03.2014 через відділ
канцелярії суду подав відзив на
позовну заяву б/н від 28.03.2014, в якому
вказав про необхідність проведення
звірки взаєморозрахунків між
сторонами та можливість врегулювання
спору мирним шляхом, у зв'язку з чим
просив суд надати час для звірки
взаєморозрахунків з позивачем, а також
проведення переговорів щодо
можливості врегулювання даного спору
укладенням мирової угоди. Стосовно
позовної вимоги про стягнення пені
відповідач зазначив, що розмір пені
повинен бути встановлений у
відповідності зі ст. 1 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» за
згодою сторін, а не на підставі ст. 343
Господарського кодексу України (далі -
ГК України). Крім того пеня, за
твердженням відповідача, є видом
забезпечення зобов'язання, при цьому
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі, недодержання якої тягне за собою
нікчемність такого правочину. З огляду
на викладене ст. 343 ГК України, на думку
відповідача, не може застосовуватись
до спірних правовідносин сторін, у
зв'язку з чим вимога позивача про
стягнення пені не підлягає
задоволенню.

Також відповідачем 31.03.2014 через відділ
канцелярії суду подано суду клопотання
б/н від 28.03.2014 про відкладення розгляду
справи, призначеного на 31.03.2014, на іншу
дату після 07.04.2014, у зв'язку з
перебуванням представника у відпустці
та неможливості термінової заміни його
на представника належного рівня
кваліфікації та юридичної підготовки.

У судовому засіданні 31.03.2014 представник
позивача надав суду клопотання б/н від
31.03.2014 про долучення до матеріалів
справи додаткових документів.

Ухвалою суду від 31.03.2014 задоволено
клопотання відповідача, розгляд справи
відкладено на 07.04.2014.

Ухвалою суду від 07.04.2014 розгляд справи
відкладено на 08.04.2014.

Представники сторін у судове засідання
08.04.2014 не з'явились, причин неявки суду
не повідомили, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Підтвердженням належного повідомлення
сторін про час і місце проведення
судового засідання, призначеного на
08.04.2014, є наявні в матеріалах справи №
910/3425/14: рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення;
протокол судового засідання та
розписка про відкладення розгляду
справи від 07.04.2014; витяги з реєстрів
поштових відправлень від 01.04.2014 та
07.04.2014; витяги з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень.

Таким чином нез'явлення представників
сторін не перешкоджає розгляду справи
по суті, а матеріали справи є
достатніми для вирішення спору в
даному судовому засіданні, суд вважає
за можливе розглянути позов за
відсутності представників сторін, за
наявними у справі матеріалами згідно з
вимогами статті 75 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

У судовому засіданні 08.04.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, об'єктивно оцінивши докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, на
підставі усної домовленості між
сторонами, позивачем було виконано та
передано, а відповідачем прийнято,
роботи на загальну суму 17.880,60 грн, про
що свідчать складені та підписані
уповноваженими особами обох сторін
акти приймання-передачі виконаних
робіт: № 33-Y2165-048 від 22.06.2012 на суму 8.250,70
грн та № 33-Y2181-031 від 02.07.2012 на суму 9.629.90
грн; довіреності: серії ААД № 434142 від
14.06.2012 та серії ААД № 434172 від 02.07.2012,
видані на ім'я Вернія П.П. Вказані у
актах суми включають в себе вартість
виконаних робіт та використаних
позивачем при виконанні цих робіт
матеріалів.

Судом також установлено, що позивачем
виставлялися відповідачу
рахунки-фактури: № 33-С2174-014 від 22.06.2012 на
суму 8.250,70 грн та № 33-С2181-003 від 02.07.2012 на
суму 9.629.90 грн на оплату виконаних робіт
та використаних матеріалів згідно з
вказаними вище актами, оплати яких
відповідачем здійснено не було.

У зв'язку з викладеним у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість в сумі 17.880,60 грн.

Позивач звертався до відповідача з
претензією б/н від 03.09.2013 про сплату
заборгованості в сумі 17.880,60 грн, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями фіскального чека № 3465
від 05.09.2013 та опису вкладення у цінний
лист, з відбитком календарного
штемпеля відділення зв'язку, датованим
05.09.2013, однак остання з боку відповідача
залишена без належного реагування.

У зв'язку з наведеним, позивач просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 17.880,60 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність. Юридичній особі, що
сплатила за товари та послуги на
підставі усного правочину з другою
стороною, видається документ, що
підтверджує підставу сплати та суму
одержаних грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник
зобов'язаний виконати роботу,
визначену договором підряду, із свого
матеріалу і своїми засобами, якщо інше
не встановлено договором.

Як установлено судом, позивачем були
виконані, а відповідачем прийняті
роботи з матеріалів позивача на суму
17.880,60 грн, про що свідчать акти
приймання-передачі виконаних робіт: №
33-Y2165-048 від 22.06.2012 та № 33-Y2181-031 від 02.07.2012,
підписані обома сторонами, та наявні в
матеріалах справи копії довіреностей:
серії ААД № 434142 від 14.06.2012 та
серії ААД № 434172 від 02.07.2012, однак
відповідачем зобов'язання з оплати
виконаних позивачем та прийнятих
відповідачем робіт не виконано.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в ст. 193 Господарського кодексу
України, яка регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Судом установлено, що позивач
звертався до відповідача з вимогою
сплатити заборгованість в сумі 17.880,60
грн (претензія б/н від 03.09.2013). Дана
претензія була направлена відповідачу
05.09.2013, що підтверджується наявними в
матеріалах справи копіями фіскального
чека № 3465 та опису вкладення у цінний
лист. Таким чином датою пред'явлення
вимоги щодо виконання відповідачем
обов'язку з оплати виконаних позивачем
робіт суд вважає 05.09.2013, відтак
відповідач повинен був оплатити
виконані роботи згідно з актами
приймання-передачі виконаних робіт: №
33-Y2165-048 від 22.06.2012 та № 33-Y2181-031 від 02.07.2012
до 12.09.2013 включно.

Отже, судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачем було виконано, а
відповідачем прийнято виконані
позивачем роботи з використанням
матеріалів останнього на загальну суму
17.880,60 грн, що підтверджується
зазначеними вище актами виконаних
робіт, підписаними обома сторонами,
однак відповідачем оплати виконаних
позивачем та прийнятих відповідачем
робіт здійснено не було, хоча строк
виконання обов'язку з оплати вже
настав.

Таким чином суд дійшов висновку, що
позов у частині стягнення основного
боргу в сумі 17.880,60 грн обґрунтований,
підтверджується зібраними у справі
доказами, відтак підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Відповідачем доказів на підтвердження
зворотнього суду не надано.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу про стягнення 3 % річних за
період з 13.09.2013 по 21.11.2013 в сумі 102,87 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Отже
передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням,
процентів річних та процентів за
користування чужими грошовими коштами
є способом захисту його майнового
права та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як встановлено вище судом, відповідач
повинен був оплатити виконані
позивачем та прийняті відповідачем
роботи на суму 17.880,60 грн до 12.09.2013
включно, відтак прострочення
відповідачем виконання даного
зобов'язання настало з 13.09.2013.

Проведений позивачем розрахунок 3 %
річних визнається судом арифметично
вірним, у зв'язку з чим з відповідача
підлягають стягненню 3 % річних за
період з 13.09.2013 по 21.11.2013 у заявленому в
позові розмірі в сумі 102,87 грн.

У задоволенні вимоги про стягнення
пені за період з 13.09.2013 по 21.11.2013 в сумі
445,79 грн суд відмовляє, виходячи з
наступного.

В абзацах 3, 4 п. 2.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування закондавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, якщо у
вчиненому сторонами правочині розмір
та базу нарахування пені не визначено
або вміщено умову (пункт) про те, що пеня
нараховується відповідно до чинного
законодавства, суму пені може бути
стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та
умови її сплати визначено певним
законодавчим актом. Так, нарахування
пені у відповідному відсотковому
розмірі від суми простроченого платежу
передбачено статтею 14 Закону України
"Про державний матеріальний резерв",
статтею 36 Закону України "Про
телекомунікації", статтею 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій". У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за Законом України "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань", а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.

Судом установлено, що між сторонами
даного спору письмового договору
укладено не було, відтак сторони не
передбачили права нарахування пені за
порушення строків виконання грошового
зобов'язання. Також судом ураховано, що
спеціальний законодавчий акт, яким
було б визначено право на нарахування
пені, виходячи з характеру спірних
правовідносин, відсутній.

Враховуючи викладене пеня може бути
передбачена умовами укладеного між
сторонами правочину або нормами
законодавства. Однак, як встановлено
судом, договірних зобов'язань, якими
було б передбачено нарахування пені,
між сторонами не виникло, при цьому
нормами чинного законодавства також не
встановлено права позивача на
нарахування пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин та враховуючи
викладене вище позов підлягає
задоволенню частково.

Щодо тверджень відповідача з приводу
можливості врегулювання спору у даній
справі мирним шляхом, у зв'язку з чим
останній просив суд надати час для
врегулювання даного спору шляхом
укладення мирової угоди, суд зазначає
таке.

Судом неодноразово відкладався
розгляд даної справи, що
підтверджується наявними матеріалами,
однак сторони не скористалися наданим
їм господарським процесуальним
законодавством правом на врегулювання
відносин шляхом укладення мирової
угоди, у зв'язку з чим спір у даній
справі вирішено судом по суті
заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК
України позивачем понесені судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
то зазначені витрати відшкодовуються
за рахунок відповідача, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог (ст.
49 ГПК України).

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Будівельне управління №
813» (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1,
офіс 302, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТЛ» (03134, м. Київ,
вул. Симиренка, 36,
ідентифікаційний ) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення суду, суму основного боргу в
розмірі 17.880 (сімнадцять тисяч вісімсот
вісімдесят) грн 60 коп., 3 % річних в сумі
102 (сто дві) грн 87 коп. та витрати по
сплаті судового збору в сумі 1.782 (одну
тисячу сімсот вісімдесят дві) грн 81 коп.

3. У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.04.2014.

Суддя
О.М. Дупляк