ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2014
Справа № 905/7039/13

Господарський суд Донецької області у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Огороднік Д.М., судді Довгалюк
В.О., Левшина Г.В., Сажнева М.В., при
секретарі судового засідання
Коровіній І.С, розглянувши матеріали

за первісним позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Віват-стафф" доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром"простягнення
395200,00грн.за зустрічним
позовомТовариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром"доТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Віват-стафф"простягнення пені в сумі
52717,32грн.представники сторін: від
позивача: Чернишов Б.С. - представник
за довіреністю; від відповідача:
ОСОБА_2 - адвокат;ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віват-стафф" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром" про стягнення 395200,00грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між
позивачем та відповідачем укладений
договір купівлі-продажу №20 від 03.09.2013,
за яким позивач є покупцем, а
відповідач постачальником товару. На
виконання договору відповідач
виставив позивачу рахунок-фактуру
№СФ-000037, який оплачений позивачем
частково за поставку амофосу у
кількості 150 тонн, проте відповідачем
був поставлений товар у кількості 66
тонн. Позивач неодноразово звертався
до відповідача з листами щодо
відвантаження іншої частини
оплаченого товару. Відповідач, в свою
чергу, на вказані листи позивача
відповіді не надав, товар не поставив.
За таких обставин, позивач керуючись
ст. 526, ст.665 Цивільного кодексу України,
ч. 1 ст. 193 Господарського
процесуального кодексу України
просить суд стягнути з відповідача
попередню оплату перерахованих на
виконання договору.

На підтвердження вказаних обставин
позивач, надав належним чином завірені
копії: договору купівлі-продажу №20
від 09.09.2013; рахунку-фактури №СФ-000037 від
03.09.2013; видаткових накладних № РН-0000081
від 03.09.2013, №РН-0000082 від 04.09.2013, №РН-0000083
від 05.09.2013; платіжних доручень; листів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром" №10_09, №10_09/2, №10_09/3 від
10.09.2013.

Відповідач проти задоволення позову
заперечує та вказує на те, що в позовній
заяві, не зазначено у чому відбулось
порушення прав позивача з боку
відповідача, окрім неповернення
попередньої оплати, що не передбачено
дійсним договором купівлі-продажу №20
від 03.09.2013. Відповідач зазначив, що за
умовами договору передбачена 100%
передплата, проте позивачем умови
договору в частині оплати не виконанні
в повному обсязі, таким чином товар за
договором не поставлений в повному
обсязі.

05.11.2013 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром" звернулося до
господарського суду із зустрічним
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віват-стафф" про
стягнення пені у розмірі 28115,90грн.

Ухвалою від 05.11.2013 суд прийняв
зустрічну позовну заяву для спільного
розгляду з первісним позовом по справі
№905/7039/13.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог, позивач за зустрічним позовом
посилався на невиконання відповідачем
за зустрічним позовом умов договору
купівлі-продажу №20 від 03.09.2013 в частині
своєчасного та повного перерахування
суми попередньої оплати по договору, у
зв'язку з чим з винної сторони підлягає
стягнення пеня у розмірі 28115,90грн.

До матеріалів справи позивачем за
зустрічним позовом долучені копії
наступних документів: договір
купівлі-продажу №20 від 03.09.2013.

Відповідач за зустрічним позовом
заперечує проти задоволення
зустрічного позову та вказує на те, що
умовами договору №20 не передбачений
строк, протягом якого слід
перерахувати попередню оплату по
договору. Також відзначає, що
гарантійний лист, на який посилається
позивач в обґрунтування заявлених
позовних вимог, не може бути підставою
для стягнення пені.

Ухвалою суду від 16.12.2013 згідно ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України прийнята заява позивача за
зустрічним позовом про збільшення
розміру позовних вимог про стягнення
пені у розмірі 52717,32грн.

Ухвалою суду від 27.11.2013 в порядку ст.69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи продовжений на
15 днів до 18.12.2013 за клопотанням сторін.

Розпорядження голови господарського
суду Донецької області від 16.12.2013
справу №905/7039/13 передано на розгляд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Риженко Т.М, суддів Нестеренко
Ю.С., Довгалюк В.О.

Розпорядженням голови Господарського
суду Донецької області від 17.02.2014
справу №905/7039/13 передано на повторний
автоматичний розподіл. Згідно
повторного автоматичного розподілу
справу передано на розгляд судді
Огороднік Д.М.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Донецької області
від 03.04.2014 у справі №905/7039/13 склад
судової колегії змінено: суддю
Нестеренко Ю.С. на суддю Левшину Г.В.

В судове засідання 03.04.2014 позивач за
первісним позовом з'явився, підтримав
первісні позовні вимоги в повному
обсязі. Проти задоволення зустрічних
позовних вимог заперечував.

Відповідач за первісним позовом у
судове засідання з'явився, проти
задоволення первісного позову
заперечував. Позовні вимоги за
зустрічним позовом підтримав в повному
обсязі.

Позивач разом з позовною заявою подав
клопотання про забезпечення позову, в
якому просить суд з метою забезпечення
позову накласти арешт на все рухоме та
нерухоме майно та на грошові кошти, що
знаходяться на розрахункових рахунках
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром". Клопотання мотивоване
не виконанням відповідачем умов
договору в частині поставки товару або
повернення коштів та неможливістю
врегулювати спір мирним шляхом.

Щодо клопотання позивача про
забезпечення позову слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального Кодексу України ,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до
забезпечення позову є правом суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Господарського
процесуального Кодексу України, позов
забезпечується, зокрема, накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Заходи до
забезпечення позову застосовуються
господарським судом як гарантія
реального виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Керуючись наведеними нормами
процесуального законодавства та
враховуючи роз'яснення Верховного Суду
України, при вирішенні питання про
забезпечення позову суди мають
здійснити оцінку обґрунтованості
доводів позивача щодо необхідності
вжиття заходів забезпечення позову з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Отже, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд повинен брати
до уваги інтереси не лише позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Позивач своє клопотання про вжиття
заходів до забезпечення позову
належним чином не обґрунтував, доказів
того, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, суду не надав, а також нічим не
підтвердив припущення, що майно (в тому
числі грошові суми), яке є у відповідача
може зникнути або зменшитись.

Таким чином суд вважає, що заява
позивача про забезпечення позову є
необґрунтованою та відмовляє в її
задоволенні.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши їх
пояснення, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

По первісному позову.

03.09.2013 між до Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром", як продавцем
(відповідач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Віват-стафф", як
покупцем (позивач) підписаний договір
купівлі - продажу №20, відповідно до
умов якого покупець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити наступне мінеральне добриво
(далі- товар): амофос у кількості 500 тонн
(п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору ціна на товар
складає 4700,00грн. за тонну з ПДВ, з
урахуванням упакування на умовах EXW -
склад в м. Донецьку. Ціна дійсна тільки
на оплачений товар.

Орієнтовна сума договору складає: 2 350
000,00грн. (два мільйона триста п'ятдесят
тисяч) грн., у тому числі ПДВ 20% (п. 2.2
договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено строк
поставки: поставка товару виконується
в строки, узгоджені сторонами, але при
умові своєчасної 100% передплати за
товар.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець
здійснює 100% передплату за товар шляхом
перерахування на поточний рахунок
продавця суми вартості товару на
підставі виставленого продавцем
рахунку.

Строк дії договору з моменту
підписання до 31.12.2013.

На виконання умов договору, Товариство
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Востокхімпром" виставило позивачу
рахунок на оплату товару №СФ-0000037 від
03.09.2013.

На підставі рахунку-фактури №СФ-0000037
від 03.09.2013 у розмірі 2350000,00грн., позивач
перерахував відповідачу кошти на
загальну суму 705400,00грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень №6 від 03.09.2013 у розмірі
310200,00грн., №7 від 05.09.2013 у розмірі
20000,00грн., №12 від 10.09.2013 у розмірі
310200,00грн., №14 від 11.09.2013 у розмірі
65000,00грн.

Одночасно, відповідач здійснив
поставку товару позивачу у кількості 66
тон на загальну суму 310200,00грн., що
підтверджується видатковими
накладними №РН-0000081 від 03.09.2013 у
кількості 22 тон на суму 103400,00грн.,
№РН-0000082 від 04.09.2013 у кількості 22 тон на
суму 103400,00грн., №РН-0000083 від 05.09.2013 у
кількості 22 тон на суму 103400,00грн., копії
яких містяться в матеріалах справи.
Поставлений згідно вищезазначених
накладних товар з боку відповідача
прийнято директором, що
підтверджується підписом останнього
на вказаних накладних. З представлених
накладних вбачається, що вони
підписані обома сторонами без жодних
зауважень, містять усі необхідні
відомості про товар, а також містять
відомості про фактичне отримання
товару.

За таких обставин, з наданих сторонами
документів вбачається, що сторони
своїми фактичними діями змінили умови
договору щодо умов оплати та умов
поставки, а саме не отримавши 100%
попередньої оплати вартості товару
(оплату здійснено на 705400,00 грн.)
відповідач поставив позивачу товар, а
позивач не здійснивши 100% попередню
оплату прийняв від відповідача
частково товар на суму 310200,00 грн.

Позивачем надано до матеріалів справи
листи від 10.09.2013 направлені на адресу
відповідача електронною поштою про
здійснення відповідачем поставки
товару згідно рахунку -фактури
№СФ-0000037.

Також позивачем надано претензія б/н
б/д щодо виконання зобов'язання за
договором купівлі-продажу №20 від
09.09.2013, в якій позивач просить
відповідача терміново поставити товар
обумовлений в договорі.

20.09.2013 відповідач надав відповідь на
вищезазначену претензію, в якій
просить позивача виконати умови
договору щодо оплати повної вартості
товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
договір №20 сторонами у повному обсязі
не виконаний, позивач перерахував
відповідачу кошти на загальну суму
705400,00 грн., а відповідач здійснив
поставку товару на суму 310200,00 грн., у
зв'язку з чим виник спір, який переданий
на розгляд суду.

Оцінивши зміст договору, з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за своїм змістом та
правовою природою є договором купівлі -
продажу, який підпадає під правове
регулювання норм статті 655-697
Цивільного кодексу України.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та
ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до умов укладеного
договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму п.1. ст. 655
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу
України якщо продавець передав
покупцеві меншу кількість товару, ніж
це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
суми.

Згідно вказаних норм закону у позивача
виникає альтернативне право вимагати
передання оплаченого товару або
вимагати повернення суми попередньої
оплати, що в свою чергу породжує
альтернативні обов'язки у відповідача.

Отже, волевиявлення щодо обрання
одного з варіантів вимоги покупця має
бути вчинено ним в активній
однозначній формі такої поведінки,
причому доведеної до продавця.

Статті 670 та 693 Цивільного кодексу
України як спеціальні норми закону не
встановлюють строку виконання
грошового зобов'язання по поверненню
передоплати за товар у правовідносинах
купівлі-продажу (поставки).

Спірним договором строк повернення
постачальником суми передоплати,
здійсненої покупцем, також не
визначений.

В такому випадку необхідно
застосовувати загальну норму закону,
передбачену ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Вказаними нормами Цивільного кодексу
України передбачається можливість
виникнення обов'язку постачальника
повернути попередню оплату, але тільки
за наявності факту порушення ним
строку поставки товару та пред'явлення
покупцем вимоги постачальнику
повернути сплачені кошти.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, позивач звертався до
відповідача з вимогою здійснити
поставку товару по договору №20,
оскільки відповідачем поставлено
товар у кількості меншій ніж оплатив
позивач.

Позивачем не надано жодних доказів
звернення до відповідача з вимогою про
повернення суми оплати вартості
товару, на яку відповідач не здійснив
поставку, не надано доказів відмови від
договору, відмови від отримання товару
у кількості меншій ніж оплачено, а
матеріали справи таких не містять.

За таких обставин, позивач не
скористався своїм альтернативним
правом вимагати повернення суми
попередньої оплати та не пред'явив
вимогу щодо повернення суми
передоплати.

Таким чином, зобов'язання відповідача
по договору №20 не змінились, за умовами
вказаного договору відповідач
зобов'язаний здійснити поставку товару
позивачу.

Враховуючи вищевикладене, доводи
позивача щодо виникнення у відповідача
грошових зобов'язань по договору №20 є
необґрунтованими, тому відсутні
підстави вважати, що відповідач має
перед позивачем заборгованість у
розмірі 395200,00 грн.

Отже, первісні позовні вимоги про
стягнення заборгованості задоволенню
не підлягають.

По зустрічному позову.

03.09.2013 між до Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром", як продавцем
(відповідач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Віват-стафф", як
покупцем (позивач) підписаний договір
купівлі - продажу №20, відповідно до
умов якого покупець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити наступне мінеральне добриво
(далі- товар): амофос у кількості 500 тонн
(п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору ціна на товар
складає 4700,00грн. за тонну з ПДВ, з
урахуванням упакування на умовах EXW -
склад в м. Донецьку. Ціна дійсна тільки
на оплачений товар.

Орієнтовна сума договору складає: 2 350
000,00грн. (два мільйона триста п'ятдесят
тисяч) грн., у тому числі ПДВ 20% (п. 2.2
договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено строк
поставки: поставка товару виконується
в строки, узгоджені сторонами, але при
умові своєчасної 100% передплати за
товар.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець
здійснює 100% передплату за товар шляхом
перерахування на поточний рахунок
продавця суми вартості товару на
підставі виставленого продавцем
рахунку.

Строк дії договору з моменту
підписання до 31.12.2013.

На виконання умов договору, Товариство
з обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Востокхімпром" виставило позивачу
рахунок на оплату товару №СФ-0000037 від
03.09.2013.

На підставі рахунку-фактури №СФ-0000037
від 03.09.2013 на суму 2350000,00грн., позивач
перерахував відповідачу кошти на
загальну суму 705400,00грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень №6 від 03.09.2013 у розмірі
310200,00грн., №7 від 05.09.2013 у розмірі
20000,00грн., №12 від 10.09.2013 у розмірі
310200,00грн., №14 від 11.09.2013 у розмірі
65000,00грн.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач за зустрічним
позовом на підставі п. 7.3. договору
просить стягнути з відповідача за
зустрічним позовом пеню у розмірі
52717,32грн. (1644600,00 грн.*2*облікову ставку
НБУ*90 днів).

Відповідно до п. 7.3. договору за
прострочку оплати товару проти строків
передбачених договором, покупець
сплачує неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми не
оплаченого товару за кожний день
прострочки.

Згідно частини першої статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, якими зокрема є
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України.

З огляду на викладене, у зв'язку з
відсутністю в договорі умов про строк
платежу у разі поставки товару без
попередньої оплати, позивачем не
надано вимоги відповідно до ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, суд
приходить до висновку про відсутність
з боку відповідача факту порушення
зобов'язання щодо строку оплати
вартості отриманого товару.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є вид неустойки,
що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. Згідно із ч. 2
ст. 549 Цивільного кодексу України,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Аналізуючи вказані положення закону,
судом відзначається, що
відповідальність у вигляді штрафних
санкцій настає у разі невиконання та/
або неналежного виконання стороною
договору своїх зобов'язань.

Враховуючи те, що позивач за зустрічним
позовом просить застосувати штрафні
санкції до відповідача за зустрічним
позовом за неналежне виконання
відповідачем умов договору щодо
перерахування суми попередньої оплати,
строк перерахування якої сторонами в
договорі не погоджений, фактичні дій
сторін свідчать про зміни умов
договору щодо строків оплати вартості
товару, то для встановлення строку
протягом якого відповідач зобов'язаний
був перерахувати відповідачу кошти
необхідно застосувати ч. 2 ст.530
Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Вказаними нормами Цивільного кодексу
України передбачається можливість
виникнення обов'язку постачальника
повернути попередню оплату, але тільки
за наявності факту порушення ним
строку поставки товару та пред'явлення
покупцем вимоги постачальнику
повернути сплачені кошти.

Позивачем за зустрічним позовом не
надано жодних доказів звернення до
відповідача з вимогою про сплату
коштів на виконання договору №20,
позивачем за зустрічним позовом
поставлено товар на суму меньшу ніж
оплачено відповідачем за зустрічним
позовом. Окрім того, слід зазначити, що
гарантійний лист №30 від 04.09.2013, на який
посилається позивач за зустрічним
позовом в обґрунтування заявлених
позовних вимог, не може бути підставою
для задоволення позову та стягнення
пені, оскільки гарантійний лист не є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
зустрічна позовна заява Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Востокхімпром" є необґрунтованою,
недоведеною та такою, що не підлягає
задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, за первісним позовом
покладаються на позивача за первісним
позовом , за розгляд зустрічного позову
покладаються на позивача за
зустрічним позовом. Окрім того, на
позивача за первісним позовом
покладається судовий збір за заяву про
забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісних позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віват-стафф" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром" про стягнення 395200,00грн.
відмовити повністю.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Востокхімпром" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Віват-стафф" про стягнення пені у
розмірі 52717,32грн. відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Головуючий суддя
Д.М. Огороднік

Суддя
В.О. Довгалюк

Суддя
Г.В. Левшина

Дата складення повного рішення 08.04.2014.