Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" квітня 2014 р.
Справа № 906/1054/13

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Поліщук О.Г. - довір.
№26/213 від 03.03.2014;

від відповідача-2: Черепяний С.О. -
директор ПВКФ "Нафтекс"

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватної
виробничо-комерційної фірми "Цезар"
(м.Житомир)

до 1) Житомирської міської ради
(м.Житомир)

2) Приватної виробничо-комерційної
фірми "Нафтекс" (м.Житомир)

про визнання незаконним та скасування
рішення сесії Житомирської міської
ради від 11.07.2013 в частині, визнання
права користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду від 19.09.2013,
на підставі ч.3 ст.69 ГПК України, було
продовжено строк вирішення спору на
п'ятнадцять днів. За клопотанням сторін
та на підставі ст.6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
від 04.11.1950, ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини", справу розглянуто в більш
тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст.69
ГПК України.

Ухвалами суду від 07.10.2013 та від 14.01.2014
провадження у справі було зупинено, а
згідно ухвал від 27.12.2013 і від 18.03.2014 -
поновлено на підставі ст.79 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання незаконним та скасування
рішення 24 сесії Житомирської міської
ради 6 скликання в частині надання в
оренду земельної ділянки приватній
виробничо-комерційній фірмі "Нафтекс";
визнання за приватною
виробничо-комерційною фірмою "Цезар"
права користування спірною земельною
ділянкою пропорційно до наявної частки
в майні, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно поданої 13.08.2013 уточненої
позовної заяви (а.с.38-40 т.1) позивач
просить визнати незаконним та
скасувати рішення 23 сесії Житомирської
міської ради 6 скликання від 30.05.2013 №549
"Про вилучення, припинення, надання
права користування земельними
ділянками юридичним і фізичним особам,
внесення змін до рішень міської ради" в
частині надання в оренду земельної
ділянки ПВКФ "Нафтекс" (п.10 Додатку 2);
визнати за ПВКФ "Цезар" право
користування спірною земельною
ділянкою пропорційно до наявної частки
в майні, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 19.08.2013 було
частково задоволено заяву ПВКФ "Цезар"
про вжиття заходів забезпечення позову
вх.№12344/28 від 06.08.2013 та заборонено
Державній архітектурно-будівельній
інспекції в Житомирській області
погоджувати та видавати дозволи ПВКФ
"Нафтекс" та особам, які перебувають в
правовідносинах з зазначеною фірмою на
проведення будь-яких будівельних та
підготовчих робіт за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 07.10.2013 було
залучено до участі у справі в якості
іншого відповідача Приватну
виробничо-комерційну фірму "Нафтекс";
призначено судову земельно-технічну
експертизу та зупинено провадження у
справі.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 18.03.2014
провадження у справі було поновлено та
призначено судове засідання у зв'язку з
поверненням матеріалів експертного
дослідження без висновку через
неоплату позивачем вартості
експертизи.

Представник позивача в судове
засідання 15.04.2014 не з'явився, про
причини неявки не повідомив, хоча про
час та місце засідання суду
повідомлений своєчасно та належним
чином, про що свідчить Реєстр Ф103 на
відправку рекомендованої з
повідомленням кореспонденції (а.с.159
т.2).

Ухвали господарського суду
Житомирської області від 25.03.2014,
направлені ПВКФ "Цезар", повернулися з
відмітками поштових відділень: "За
закінченням терміну зберігання".

В засіданні суду 25.03.2014 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених в
уточненій позовній заяві (а.с.38-40 т.1).
Зокрема, зазначив, що спір між
сторонами виник у зв'язку з оформленням
фірмою "Нафтекс" права користування
суміжною земельною ділянкою, по якій
позивачем здійснюється обслуговування
належної йому на праві власності
будівлі, зокрема через спірну земельну
ділянку пролягає штучно утворена
дорога, яка служить під'їзним шляхом до
будівлі та орендованої позивачем
земельної ділянки. Вважає, що при
розробленні документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фірмі "Нафтекс" було порушено
норми чинного законодавства, оскільки
не проведено погодження меж із ним як
суміжним землекористувачем та
комплексу робіт щодо встановлення в
натурі меж земельної ділянки;
натомість землевпорядну документацію
подано на розгляд комісії по вирішенню
земельних спорів Житомирської міської
ради, рішення якої позивач вважає
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки останнє прийнято
без участі представників позивача, які
жодним чином не повідомлялися про
засідання комісії.

Представник відповідача-1 проти позову
заперечив з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву від 19.08.2013 та
поясненнях від 19.09.2013 (а.с.78-79,101-102 т. 1); в
судовому засіданні надав письмове
пояснення б/н від 15.04.2014. Зокрема,
представник відповідача-1 зазначив, що
у позивача наявний повноцінний доступ
до власного майна, що чітко вбачається
з плану схеми орендованої ним
земельної ділянки для обслуговування
об'єктів нерухомості за договором
оренди землі від 11.10.2010, за умовами
якого частина орендованої земельної
ділянки в розмірі 0,0214га знаходиться
під проїздами, проходами та площадками.
Вважає, що рішенням Житомирської
міської ради від 30.05.2013 №549 жодним чином
не порушено наведені в уточненій
позовній заяві права фірми "Цезар",
оскільки рішенням у встановленому
законом порядку було надано в оренду
фірмі "Нафтекс" земельну ділянку, на
якій розташовані її об'єкти
нерухомості.

Представник відповідача-2 проти позову
заперечив з підстав, викладених у
поясненнях від 19.09.2013 (а.с.103 т.1). Вказав,
що розмір орендованої позивачем
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування належного позивачу
майна, був погоджений фірмою "Цезар" з
Житомирською міською радою ще під час
укладення між ними договору оренди
землі від 11.10.2010. Оскільки вказаний
договір був підписаний сторонами без
застережень, відповідач-2 вважає, що
фірма "Цезар" визнала межі орендованої
нею земельної ділянки як правомірні.
Крім того, представник відповідача-2
пояснив, що згідно схеми генплану,
затвердженого міською архітектурою з
урахуванням червоної лінії, не
передбачено облаштування другого
проїзду з вулиці В.Бердичівська, так як
спірна земельна ділянка, надана в
оренду відповідачу-2 для
обслуговування будівлі, з іншого боку
межує з земельними ділянками
підприємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Заслухавши пояснення представників
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, господарський суд встановив
наступне.

Приватна виробничо-комерційна фірма
"Цезар" (далі - позивач) з 2010 року є
власником нерухомого майна (приміщень
магазину непродовольчих та
продовольчих товарів) загальною площею
124,10кв.м, що розташовані в АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності від 20.12.2012 (а.с.11,178 т.1,
а.с.26-27,34-38 т.2)

На підставі заяви позивача від 03.06.2010
(а.с.9 т.2), рішенням Житомирської міської
ради від 23.06.2010 №1264 ПВКФ "Цезар" було
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 для комерційного
використання орієнтовно площею 0,0500га
(а.с.11-12 т.2).

При розробленні за заявою позивача від
01.07.2010 (а.с.10 т.2) проекту землеустрою
щодо відведення йому вищевказаної
земельної ділянки підприємством
"Геодезпроект" було оформлено протокол
узгодження зовнішніх меж земельної
ділянки від 26.07.2010, складено схему
перенесення в натуру (на місцевість)
меж земельної ділянки, опис меж згідно
плану відведення земельної ділянки та
кадастровий план земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (а.с.19-21,23 т.2). Вказані документи
були складені за участю представника
землекористувача ОСОБА_7, та з яких
вбачається погодження позивачем
розміру відведеної йому земельної
ділянки в 0,0360га та її межі.

18.08.2010 Житомирською міською радою було
прийнято рішення за №1324, згідно якого
затверджено наданий фірмою "Цезар"
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
загальною площею у розмірі 0,0360га
(а.с.72-73 т.1).

11.10.2010, на підставі вищевказаного
рішення міської ради, між Житомирською
міською радою та позивачем було
укладено договір оренди землі, який
02.12.2010 зареєстровано в книзі записів
реєстрації договорів оренди за №
07 (а.с.12-14 т.1).

За умовами вищевказаного договору,
позивачу в оренду строком на 25 років
передається земельна ділянка
загальною площею 0,0360га, в тому числі
під будівлями та спорудами - 0,0146га, під
проїздами, проходами та площадками -
0,0214га. Цільове призначення земельної
ділянки - комерційне використання.

11.10.2010 між Житомирською міською радою
та позивачем було також підписано акт
прийому-передачі об'єктів оренди та акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості)(а.с.70-71 т.1), у яких
сторони зафіксували відсутність
суперечок при відводі, в т.ч. щодо
розміру, місцеположення і місця
повороту зовнішньої межі орендованої
земельної ділянки, що були закріплені в
натурі на місцевості та показані на
плані земельної ділянки, що є
невід'ємною частиною договору оренди
землі.

Також судом встановлено, що з 02.03.2009
Приватна виробничо-комерційна фірма
"Нафтекс" (далі - відповідач-2) є
власником нежилих приміщень, що
межують з приміщеннями позивача,
загальною площею 32,00кв.м, розташованих
по АДРЕСА_1 (а.с.148, т.1).

Підставою виникнення права власності
відповідача-2 на вказане майно є
укладений між ПВКФ "Нафтекс" та
Територіальною громадою міста
Житомира договір купівлі-продажу
нежилих приміщень від 20.01.2009 (а.с.143-144
т.1).

Слід зазначити, що договором
купівлі-продажу нежилих приміщень від
20.01.2009 не визначено розмір земельної
ділянки, право користування якою у
зв'язку з цим переходить до
відповідача-2.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що у
відповідності до ст.120 Земельного
кодексу України (в редакції від 15.01.2009,
чинній на момент набуття відповідачем-2
права власності на об'єкти нерухомості)
до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування...

При переході права власності на
будівлю та споруду до кількох осіб
право на земельну ділянку визначається
пропорційно часткам осіб у вартості
будівлі та споруди, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження
будівлі і споруди.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

Вищезазначені норми Земельного та
Цивільного кодексів не передбачають
автоматичного переходу до особи, яка
набула право власності на нерухоме
майно, права власності або права
користування на земельну ділянку, на
якій розміщено об'єкт нерухомості, а
відтак набуття цих прав підлягає
оформленню у загальному порядку, а саме
з урахуванням положень Земельного
кодексу України, ЗУ "Про місцеве
самоврядування в України" та інших
законодавчих актів України.

За приписами статті 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виключною компетенцією міських рад є
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.122 ЗК України (в редакції
від 15.01.2009) сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Порядок передачі земельних ділянок в
оренду визначений ст.ст.124-126 Земельного
кодексу України та ст.16 Закону України
"Про оренду землі".

Як вбачається з матеріалів справи, за
клопотанням відповідача-2 з метою
оформлення належними документами
права користування земельною ділянкою
для обслуговування придбаних будівель,
рішенням Житомирської міської ради від
03.03.2011 №81, ПВКФ "Нафтекс" було надано
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,0200га
(а.с.120-121 т.1).

З пояснювальної записки ТОВ
"Підприємство "Житомирземпроект"
вбачається (а.с.115-117 т.1), що в процесі
виконання робіт по виготовленню
технічної документації із землеустрою
на земельну ділянку, що відводилася в
оренду відповідачу-2, постало питання
непогодження позивачем як суміжним
землекористувачем межі земельної
ділянки (а.с.132 т.1).

У відповідності до п.б ч.2 ст.198 ЗК
України, погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами є складовою
кадастрової зйомки як частини
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості).

При цьому, слід зазначити, що
підписання (не підписання) акту
погодження меж самостійного значення
не має, оскільки не призводить до
виникнення, зміни або припинення прав
на земельну ділянку, однак може бути
предметом розгляду спеціально
уповноваженими органами держави, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин.

Приписами ч.3 ст.158 ЗК України
встановлено, що вирішення земельних
спорів у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах
здійснюється органами місцевого
самоврядування.

Статтею 159 ЗК України передбачений
порядок розгляду земельних спорів.

Матеріалами проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
фірмі "Нафтекс" підтверджується, що
розгляд спірного питання щодо
землекористування між відповідачем-2
та позивачем (непогодження межі) був
предметом засідання комісії по
вирішенню земельних спорів 25.11.2011, за
результатами якого, у зв'язку з
наявністю у позивача права оренди на
земельну ділянку площею 0,0360га згідно
договору від 02.12.2010 № 07, було
рекомендовано погодити межу земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 згідно
виготовленого кадастрового плану (а.с.84
т.1).

Слід зазначити, що позивач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст.160 ЗК України, на оскарження рішення
комісії по вирішенню земельних спорів,
оформленого протоколом №12 від 25.11.2011.

Крім того, безпідставними та такими, що
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами (а.с.129 т.1), є твердження
позивача про те, що надана в оренду
відповідачу-2 земельна ділянка є
вільною від забудови, а відтак і
твердження про те, що передача її в
оренду має здійснюватись за
результатами проведення земельних
торгів.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.168-1 ЗК України (в
редакції закону від 05.01.2013) проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок усіх категорій та форм
власності підлягає обов'язковому
погодженню з територіальним органом
центрального органу виконавчої влади,
що здійснює реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин.

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації.

Матеріалами справи підтверджено
встановлення відповідності, а відтак
відсутності підстав для відмови у
погодженні проекту (а.с.156-158 т.1).

У зв'язку з цим, 30.05.2013 рішенням
Житомирської міської ради №549 (п.10
Додатку 2) було затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1 ПВКФ "Нафтекс",
виділеної із земель комунальної
власності територіальної громади
міста не наданої у власність та
користування, та надано дозвіл на
оренду землі (а.с.81-83 т.1).

На виконання вищевказаного рішення
ради, 13.08.2013 між Житомирською міською
радою та ПВКФ "Нафтекс" було укладено
договір оренди землі, за умовами якого
рада передала, а відповідач-2 прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
0,0246га, в тому числі під будівлями та
спорудами - 0,0050га, під проїздами,
проходами та площадками - 0,0196га,
строком на 5 років (а.с.197-199 т.1). Того ж
дня договір було зареєстровано в книзі
записів реєстрації договорів оренди за
№85.

Крім того, як вбачається з договору
оренди землі від 13.08.2013 жодних обмежень
щодо використання відповідачем-2
орендованої земельної ділянки, окрім
тих, які встановлені орендодавцем в
межах "червоної лінії" - 0,0103га та
санітарно-захисної зони
інженерно-технічних споруд і
комунікацій - 0,0018га, договір не містить.

Матеріалами справи не підтверджено
знаходження на земельній ділянці, що
орендується відповідачем-2, будь-яких
приміщень та об'єктів, які б належали
позивачу. Відсутність таких також не
заперечується представником позивача.

Слід зазначити, що умовами п.2
укладеного позивачем договору оренди
землі від 11.10.2010 (а.с.12-13 т.1)
підтверджується наявність у позивача
доступу до належного йому нерухомого
майна та орендованої для його
обслуговування земельної ділянки,
зокрема, знаходження під проїздами,
проходами та площадками 0,0214га, з
облаштуванням під'їзду з вул. Велика
Бердичівська згідно пояснювальної
записки до проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в оренду
ПВКФ "Цезар" площею 0,0360га (а.с.6-8 т.2), а
згідно плану-схеми земельної ділянки
(а.с.14 т.1), що є невід'ємною частиною
договору оренди землі від 11.10.2010, межа
земельної ділянки, що в подальшому не
була непогоджена позивачем, проходить
по стіні будинку АДРЕСА_1, інша частина
якого належить відповідачу-2.

Також судом встановлено, що кожна з
земельних ділянок, орендованих
позивачем та відповідачем-2, є
самостійною по відношенню до іншої,
межі цих ділянок не накладаються одна
на одну, що не заперечується позивачем.

Позивачем також не надано доказів
вчинення ним, як зацікавленою особою,
передбачених земельним законодавством
дій, спрямованих на додаткове
оформлення права користування
земельною ділянкою, а саме земельною
ділянкою, по якій, за словами позивача,
ним з боку належної відповідачу-2
частини будинку штучно утворена
дорога, яка служить під'їздним шляхом
до орендованої позивачем земельної
ділянки.

Слід зазначити, що у позивача відсутні
правові підстави вимагати від власника
земельної ділянки (в тому числі й
шляхом подання відповідного позову)
оформлення (визнання) за ним права
користування спірною земельною
ділянкою, оскільки позивачем було
реалізовано право, передбачене
статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України,
що підтверджується укладеним ним
договором оренди землі від 11.10.2010.

Згідно приписів ч.1 ст.152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю.

Власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України (ст.153 ЗК
України).

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків (ч.2
ст.152 ЗК України).

При цьому, при здійсненні своїх прав
особа зобов'язана утримуватися від дій,
які могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах (чч.2,3 ст.13 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, оскільки
позивач належними та допустимими
доказами не довів, що має легітимний
інтерес на спірну земельну ділянку, а
відтак і порушення його прав, тому суд
прийшов до висновку, що вимога позивача
про визнання за ним права користування
спірною земельною ділянкою
пропорційно до наявної частки в майні,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є
безпідставною та задоволенню не
підлягає.

Що стосується вимоги про визнання
незаконним та скасування рішення 23
сесії Житомирської міської ради 6
скликання від 30.05.2013 №549 "Про вилучення,
припинення, надання права користування
земельними ділянками юридичним і
фізичним особам, внесення змін до
рішень міської ради" в частині надання
в оренду земельної ділянки приватній
виробничо-комерційній фірмі "Нафтекс",
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно пункту 10 статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування", акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта
недійсним є також порушення у зв'язку з
прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову. (п.2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000
№02-5/35 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів" (із відповідними
змінами та доповненнями)).

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що оскільки
рішення від 30.05.2013 №549 в частині
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
передання відповідачу-2 в оренду
земельної ділянки площею 0,0246га для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі було прийняте
Житомирською міською радою в межах
наданих законом повноважень у
відповідності до приписів
законодавства в редакції, чинній на
момент його прийняття, і права позивача
не порушені, тому відсутні підстави для
визнання оскаржуваного рішення
недійсним, в задоволенні позову в цій
частині також слід відмовити.

Судові витрати покладаються на
позивача.

Разом з тим, суд вказує, що згідно
статті 68 ГПК України питання про
скасування забезпечення позову
вирішується господарським судом, що
розглядає справу, із зазначенням про це
в рішенні чи ухвалі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.33,34,49,68,69,82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Скасувати заходи до забезпечення
позову, вжиті ухвалою господарського
суду Житомирської області від 19.08.2013.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.04.14

Суддя
Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3,4 - позивачу рек. з пов. за адресами: -
10008, м.Житомир, вул.В.Бердичівська, буд.36,
оф.1;

-
10014, м.Житомир, вул.Котовського, буд.25,
кв.36;

-
10002, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська,
73

5 - Державній архітектурно-будівельній
інспекції в Житомирській області 10014, м.
Житомир, майдан С.П.Корольова,12 - рек. з
пов.