КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р. Справа№ 910/16756/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Зубець Л.П.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: Нікітюк
Є.О., дов. б/н від 04.07.2013р.

від відповідача: нез'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Бривар"

на рішення Господарського
суду м. Києва

від 11.11.2013 р.

у справі № 910/16756/13
(суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Інвест-Регіон"

до Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Бривар"

про стягнення 86 817,76
грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Регіон"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
про стягнення 86 817,76 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 11.11.2013р. у справі № 910/16756/13 позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бривар" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Регіон" 86 817,76
грн. боргу та 1 736,36 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бривар" звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.11.2013р. у справі № 910/16756/13 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
10.01.2014р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.01.2014р. у
справі № 910/16756/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Товариство з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
прийнято до провадження та розгляд
справи призначено на 06.02.2014р.

28.01.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від представника
позивача надійшов відзи на апеляційну
скаргу, в якій він зазначає, що
оскаржуване рішення прийнято з
дотриманням норм чинного
законодавства, тому просить суду
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 11.11.2013р. у справі №
910/16756/13 без змін.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
06.02.2014 р. у справі № 910/16756/13 було змінено
склад колегії суддів та передано
справу для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючого судді Михальської Ю.Б.,
судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014р. у
справі № 910/16756/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Михальської
Ю.Б., судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
прийнято до провадження та призначено
розгляд справи на 03.03.2014р..

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
03.03.2014 р. у справі № 910/16756/13 було змінено
склад колегії суддів та передано
справу для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючого судді Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014р. у
справі № 910/16756/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014р. у
справі № 910/16756/13 відкладено розгляд
справи на 10.04.2014р..

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Київської області від 11.11.2013р. у
справі № 910/16756/13 без змін.

Представники відповідача у судове
засідання не з'явились. Враховуючи те,
що в матеріалах справи мають місце
докази належного повідомлення всіх
учасників судового процесу про час та
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення першої інстанції у
даній справі в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Судом встановлено, що 22.12.2009 року між
Вінницькою міською радою, як
орендодавцем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Інвест-Регіон", як орендарем, було
укладено договір оренди земельної
ділянки, який зареєстровано у
Вінницькій регіональній філії ДП
"Центр ДЗК при Держкомземі України", про
що у державному реєстрі земель вчинено
запис від 25.03.2010 року №39.

Відповідно до п. 1 договору оренди
орендодавець надає, а орендар набуває
право на оренду земельної ділянки, яка
знаходиться за адресою: м. Вінниця,
просп. Юності, 81а.

Відповідно до п. 3 договору оренди в
оренду передається земельна ділянка
площею 0,0900 га (в тому числі в межах
"червоних ліній" площею 0,0114 га без права
забудови) для комерційних потреб, у
якісному стані без техногенної
забрудненості.

Пунктом 8 договору оренди сторони
погодили, що земельна ділянка
передається в оренду з метою
обслуговування та експлуатації
існуючої автозаправочної станції.

Відповідно до п. 9 договору оренди
договір укладено на 5 років з моменту
прийняття рішення Вінницькою міською
радою.

Відповідно до п. 10.1 договору оренди
грошова плата вноситься на поточний
рахунок власника землі: 0002,
одержувач Міськбюджет м. Вінниці 13050200,
Банк одержувач ГУ ДКУ у Вінницькій
області, код банку 802015, ,
призначення платежу 101. Плата за оренду
землі обчислюється у наступному
порядку: в розмірі 9% від грошової
оцінки 1 029430,88 грн. = 92 648,78 грн. в рік.

Відповідно до п. 12 договору оренди у
разі зміни розміру ставки земельного
податку, орендна плата вказана у
договорі підлягає зміні.

Відповідно до п. 10.2 договору орендна
плата вноситься щомісячно протягом
30-ти календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового місяця).

25.03.2011 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Регіон", як
продавцем, та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Бривар", як покупцем,
було укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна. Відповідно до п. 1.1
якого продавець продає, а покупець
купує нерухоме майно, а саме,
автозаправочну станцію, загальною
площею 27,6 кв.м, що розташована за
адресою: Вінницька область, м. Вінниця,
проспект Юності 81-а. Зазначене нерухоме
майно розташоване на земельній ділянці
площею 0,0900 га, що перебуває в оренді
продавця на підставі договору оренди
від 22.12.2009 року.

Пунктом 1.3 договору купівлі-продажу
сторони погодили, що у відповідності до
ст. 377 Цивільного кодексу України до
покупця переходить право власності
/користування/ на земельну ділянку, на
якій розташоване нерухоме майно, без
зміни її цільового призначення.
Перехід права власності /користування/
на земельну ділянку необхідно оформити
на підставі ст.ст. 120, 121 Земельного
кодексу України.

Пунктом 4.4. договору купівлі-продажу
сторони погодили, що продавець буде
забезпечувати внесення плати за землю
(орендну плату) попередніми власниками
об'єкту (попередніми власниками об'єкту
і земельної ділянки) (а за необхідності
сплачувати самостійно з наступним
відшкодуванням покупцем) протягом 2
(двох) місяців в повному обсязі, з дати
підписання сторонами акту
приймання-передачі. За умови, що з
незалежних від покупця причин при
сумлінному виконанні покупцем вимог
щодо оформлення на свою користь права
оренди на земельну ділянку, протягом 2
(двох) місяців з дати підписання
сторонами акту приймання-передачі
покупцем не здійснить оформлення права
користування оренди на земельну
ділянку продавець буде забезпечувати
внесення плати за землю (орендну плату)
попередніми власниками об'єкту
(попередніми власникам об'єкт і
земельної ділянки) (а за необхідності
сплачувати самостійно з наступним
відшкодуванням покупцем) після спливу
вказаного вище терміну в 2 (два) місяці
до моменту оформлення покупцем на себе
права оренди на вказану вище земельну
ділянку, на якій знаходиться об'єкт.

Відповідно до п. 6.3.6 договору
купівлі-продажу покупець зобов'язаний
відшкодувати продавцю на його вимогу
суми плати за землю (орендної плати)
попередніми власниками об'єкту
(земельної ділянки) внесену продавцем
як визначено у статті 4.4 вище у повному
фактично сплаченому продавцем розмірі.

Відповідно до акту приймання-передачі
нерухомого майна від 26.04.2011 року до
договору купівлі-продажу Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Інвест-Регіон" передало, а Товариство з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
прийняло об'єкт - автозаправочну
станцію, загальною площею 27.6 кв. м., що
розташована за адресою: Вінницька
область, м. Вінниця, проспект Юності,
81-а.

10.02.2012 року Вінницькою міською радою
прийнято рішення №653 про розірвання з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвест-Регіон"
договору оренди земельної ділянки 0,0900
га, що розташована за адресою: м.
Вінниця проспект Юності, 81-а, в зв'язку з
відчуженням нерухомого майна -
автозаправної станції за договором
купівлі-продажу нерухомого майна від
25.03.2011 року (п. 1 додаток 7). Також
зазначеним рішенням, розташовану за
адресою: м. Вінниця проспект Юності, 81-а,
земельну ділянку 0,0900 га, передано в
оренду строком на 11 років Товариству з
обмеженою відповідальністю "Бривар".

15.03.2012 року між Вінницькою міською
радою, як орендодавцем, та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Інвест-Регіон", як орендарем, укладено
угоду про розірвання договору оренди
землі.

15.03.2012 року між Вінницькою міською
радою, як орендодавцем, та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Бривар",
як орендарем, укладено договір оренди
земельної ділянки, відповідно до п. п. 1,
3 якого, орендодавець надає, а орендар
набуває право на оренду земельної
ділянки, яка знаходиться за адресою: м.
Вінниця, проспект Юності, 81-а, площею
0,0900 га (в тому числі в межах "червоних
ліній" площею 0,0117 га без права забудови)
для комерційних потреб (обслуговування
та експлуатація автозаправочної
станції), у якісному стані без
техногенної забрудненості.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначає, що відповідачем з дати
підписання акту приймання-передачу
нерухомого майна до 15.03.2012 року не було
оформлено право оренди на зазначену
земельну ділянку та на виконання п. 4.4
договору купівлі-продажу позивачем
було перераховано до міського бюджету
м. Вінниці орендну плату за землю за
період з 26.04.2011 року по 14.03.2012 року на
загальну суму 86 817,76 грн., відповідно до
платіжних доручень (копії наявні в
матеріалах справи).

Також, позивач зазначає, що 31.07.2013 року
надіслав на адресу відповідача вимогу
про сплату заборгованості, що
підтверджується фіскальними чеками
поштової установи від 31.07.2013 року №0412,
№0411 та описами вкладення у цінні листи
від 31.07.2013 року. Відповідно до
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення,
зазначена вимога була отримана
відповідачем 08.08.2013 року. Однак, вимога
про сплату заборгованості від 31.07.2013
року залишена відповідачем без
відповіді та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент подачі позовної заяви до
Господарського суду, відповідач
заборгованість в сумі 86 817,76 грн. не
оплатив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з вимогою про
примусове стягнення коштів в
зазначеній сумі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу,
апелянт зазначає, що на підставі ст. 377
Цивільного кодексу України, ст. 120
Земельного кодексу України, у нього
внаслідок укладання між сторонами
договору купівлі-продажу майнового
комплексу від 25.03.2011року, розташованого
на земельній ділянці за адресою:
проспект Юності, 81-а у місті Вінниці,
виникло, а у позивача, в свою чергу,
припинилося право на оренду зазначеної
земельної ділянки. У зв'язку з чим з
28.04.2011 року у позивача відпала підстава
для нарахування та сплати орендної
плати за зазначену земельну ділянку.
Сплата зазначених платежів, на думку
відповідача, здійснювалась позивачем
без будь-яких правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного
кодексу України передбачено, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Згідно ч. 2 та ч. 4 статті 120 Земельного
кодексу України встановлено якщо жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Приписами частини 3 ст. 7 Закону України
"Про оренду землі" встановлено, що до
особи, якій перейшло право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що розташовані на орендованій
земельній ділянці, також переходить
право оренди на цю земельну ділянку.
Договором, який передбачає набуття
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду, припиняється
договір оренди земельної ділянки в
частині оренди попереднім орендарем
земельної ділянки, на якій
розташований такий житловий будинок,
будівля або споруда.

Згідно до ст. 31 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб та примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності в порядку, встановленому
законом; поєднання в одній особі
власника земельної ділянки та
орендаря; смерті фізичної особи -
орендаря, засудження його до
позбавлення волі та відмови осіб,
зазначених у статті 7 цього Закону, від
виконання укладеного договору оренди
земельної ділянки; ліквідації
юридичної особи - орендаря; відчуження
права оренди земельної ділянки
заставодержателем; набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці; припинення дії договору,
укладеного в рамках
державно-приватного партнерства (щодо
договорів оренди землі, укладених у
рамках такого партнерства). Договір
оренди землі припиняється також в
інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленум
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" правочин, за
яким переходить право власності на
житлові будинки, будівлі, споруди,
тягне за собою перехід права на
земельну ділянку, на якій знаходиться
відповідне нерухоме майно. При цьому
новий власник земельної ділянки не
звільняється від необхідності
оформлення права на земельну ділянку
відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193
Господарського кодексу України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено що між сторонами
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна від 25.03.2011 року,
розташованого на орендованій
позивачем, на підставі договору оренди
від 22.12.2009 року, земельній ділянці.

На підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 25.03.2011 року, з
урахуванням вимог ст. 377 Цивільного
кодексу України та ст. 120 Земельного
кодексу України, до відповідача, з
моменту укладання договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
перейшло право оренди на зазначену
земельну ділянку. Однак, оформлене таке
право відповідачем було лише 15.03.2012
року, шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Пунктом 4.4 договору сторони погодили,
що позивач буде забезпечувати внесення
плати за землю (орендну плату)
попередніми власниками об'єкту
(попередніми власниками об'єкту і
земельної ділянки) (а за необхідності
сплачувати самостійно з наступним
відшкодуванням відповідачем) протягом
2 (двох) місяців в повному обсязі, з дати
підписання сторонами акту
приймання-передачі. За умови, що з
незалежних від відповідача причин при
сумлінному виконанні ним вимог щодо
оформлення на свою користь права
оренди на земельну ділянку, протягом 2
(двох) місяців з дати підписання
сторонами акту приймання-передачі
відповідача не здійснить оформлення
права користування оренди на земельну
ділянку позивач буде забезпечувати
внесення плати за землю (орендну плату)
попередніми власниками об'єкту
(попередніми власникам об'єкт і
земельної ділянки) (а за необхідності
сплачувати самостійно з наступним
відшкодуванням відповідачем) після
спливу вказаного вище терміну в 2 (два)
місяці до моменту оформлення
відповідачем на себе права оренди на
вказану вище земельну ділянку, на якій
знаходиться об'єкт.

Пунктом 6.3.6 договору відповідач
зобов'язався відшкодувати позивачу на
його вимогу суми плати за землю
(орендної плати) попередніми
власниками об'єкту (земельної ділянки)
внесену позивачем у повному фактично
сплаченому розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на виконання умов
зазначеного договору купівлі-продажу
було сплачено до міського бюджету
міста Вінниця орендну плату за землю за
період з 26.04.2011 року по 14.03.2012 року в сумі
86 817,76 грн., в зв'язку з чим у відповідача
перед позивачем, відповідно до п. 4.4, п.
6.3.6 договору утворилась заборгованість
в зазначеній сумі.

Щодо посилання відповідача, на те, що
підтвердженням відсутності у нього
заборгованості перед позивачем за
договором купівлі-продажу нерухомого
майна від 25.03.2011 року є акт звіряння
взаємних розрахунків, підписаний
сторонами 31.07.2012 року, слід зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, а акт звірки розрахунків є
тільки документом, по якому
бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій,
наявність чи відсутність будь-яких
зобов'язань сторін підтверджується
первинними документами - договором,
накладними, рахунками тощо. Аналогічна
позиція викладена в Постанові Вищого
господарського суду України від 22.07.2003
року № 21/308 "Використання актів звірки у
судовій практиці".

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції та вважає, що позовні
вимоги є обгрунтованими та підлягають
задоволенню, оскільки відповідач
заявлених до нього вимог не спростував,
доказів належного виконання ним
зобов'язань щодо відшкодування
позивачу сплаченої останнім орендної
плати за землю в сумі 86 817,76 грн. не
надав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені скаржником в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду м. Києва
від 11.11.2013р. у справі № 910/16756/13 прийнято
з повним та всебічним дослідженням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційна скарга
скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бривар"
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду м. Києва від
11.11.2013р. у справі № 910/16756/13 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/16756/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
І.А. Іоннікова

Л.П. Зубець