м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/492/14 08.04.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аудиторська
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК «Індустріальні
про стягнення 47 750, 00 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: Журавльов О.С.
за довіреністю б/н від 01.03.2013 р.;
від відповідача: Мельник О.В. за
довіреність б/н від 28.03.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аудиторська
компанія «Аксіома» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «БК
«Індустріальні Технології» (далі -
відповідач) про стягнення 47 750, 00 грн., в
тому числі 25 000, 00 грн. основного боргу
та 22 750, 00 грн. пені. Крім того, позивач
просить суд покласти на відповідача
понесені позивачем судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору про
відновлення бухгалтерського обліку,
позивач надав комплекс бухгалтерських
послуг відповідачу, за які останній не
розрахувався, у зв'язку з чим позивач
вирішив звернутись до суду за захистом
своїх прав та законних інтересів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 20.01.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/492/14, розгляд справи
призначено на 04.02.2014 р.
03.02.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 04.02.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Ломаки В.С. на
лікарняному, справу № 910/492/14 було
передано для розгляду судді Любченко
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 р. суддею Любченко М.О.
було прийнято до свого провадження
справу № 910/492/14 та призначено її до
розгляду на 19.02.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 р. справу
№ 910/492/14 було передано для розгляду
судді Ломаці В.С., у зв'язку з її виходом
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. суддею Ломакою В.С.
було прийнято до свого провадження
справу № 910/492/14 та призначено її до
розгляду на 19.02.2014 р.
Судове засідання, призначене на 19.02.2014
р., з технічних причин не відбулось.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 19.02.2014 р. розгляд справи було
призначено на 18.03.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 18.03.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Ломаки В.С. на
лікарняному, справу № 910/492/14 було
передано для розгляду судді Любченко
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.03.2014 р. суддею Любченко М.О.
було прийнято до свого провадження
справу № 910/492/14 та призначено її до
розгляду на 18.03.2014 р.
18.03.2014 р. від відповідача надійшло
електронне повідомлення, в якому
викладено клопотання про відкладення
розгляду справи.
У судовому засіданні 18.03.2014 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.03.2014 р. розгляд справи, у
зв'язку з неявкою представника
відповідача, було відкладено на 08.04.2014
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 р. справу
№ 910/492/14 було передано для розгляду
судді Ломаці В.С., у зв'язку з її виходом
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 р. суддею Ломакою В.С.
було прийнято до свого провадження
справу № 910/492/14 та призначено її до
розгляду на 08.04.2014 р.
08.04.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване тим, що директор товариства
перебуває у відрядженні, проте як саме
він зазвичай представляє інтереси
У судовому засіданні 08.04.2014 р. суд
розглянув та залишив без задоволення
подане через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи в силу
його необґрунтованості.
Так, слід зазначити про те, що як на тому
наголошено в п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.
У свою чергу, обставини подання суду
необґрунтованих належним чином
клопотань в сукупності з тривалим
ненаданням письмових пояснень у справі
та заперечень проти заявлених позовних
вимог, а також витребуваних судом
документів, можуть свідчити про
зловживання відповідачем
процесуальними правами.
Так, в Інформаційному листі № 01-08/140 від
15.03.2010 р. «Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві» Вищий
господарський суд України роз'яснив, що
матеріали справ, звернення
господарських судів і учасників
судового процесу та інша інформація,
яка надходить до Вищого
господарського суду України, свідчать,
що в діяльності деяких сторін, третіх
осіб у справах набула поширення
практика зловживання своїми
процесуальними правами. Зокрема, мають
місце нез'явлення представників
учасників судового процесу в судові
засідання без поважних причин та без
Подібна практика, спрямована на
свідоме невиправдане затягування
судового процесу, порушує права інших
учасників судового процесу та
суперечить вимогам статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.
Водночас, згідно з частиною третьою
статті 22 ГПК сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.
Оскільки суд неодноразово відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
Від представника позивача у судовому
засіданні 08.04.2014 р. надійшли письмові
пояснення, відповідно до яких він
зазначає, що відносно спірної
господарської операції він надавав
відповідачу рахунок 12.07.2013 р. і як
наслідок сторонами було підписано акт
здачі-прийняття робіт.
У свою чергу, представник відповідача в
судовому засіданні пояснив, що в
синтетичному бухгалтерському обліку
відповідача на рахунку 63 «Розрахунки з
постачальниками та підрядниками»
спірний Акт обліковується, як такий,
відносно якого існує заборгованість.
У судовому засіданні 08.04.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
21.02.2013 р. між позивачем, як виконавцем,
та відповідачем, як замовником, було
укладено Договір відновлення
бухгалтерського обліку № 21-02/13,
відповідно до п. п. 2.1., 2.2. якого між
замовником та виконавцем виникають
цивільно-правові відносини щодо
надання комплексу бухгалтерських
послуг на строк дії договору; до
комплексу бухгалтерських послуг
входить ряд дій, спрямованих на
відновлення бухгалтерського обліку
замовника згідно наявної первинної
документації за 2009, 2010, 2011, 2012 роки, а
також надання рекомендацій по
виправленню допущених помилок.
Згідно з п. 6.1. Договору, сторони
погодили, що прийом-передача виконаних
робіт проводитиметься шляхом
підписання акту прийму-передачі
У відповідності до п. п. 10.1., 10.2.
Договору, замовник здійснює оплату
виконавцю визначених у п. 2.2. послуг.
Вартість послуги становить 40 000, 00 грн.;
оплата здійснюється на розрахунковий
рахунок виконавця згідно реквізитів,
зазначених у виставленому
Згідно з п. 10.3. Договору, оплата
здійснюється не пізніше 5 днів з
моменту отримання рахунку-фактури.
Відповідно до п. 12.1. Договору, він
починає діяти з моменту підписання
Договір укладено до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (п. 12.2).
Згідно з п. 12.3. Договору, строк його дії
може бути продовжений, якщо виконавець
повідомить замовника про ускладнення,
які виникли при наданні послуг, і
якість надання послуг обумовлена таким
продовженням строку.
Доказів припинення спірного Договору
сторонами суду не надано.
Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивачем було
надано відповідачу відповідні послуги,
про що сторонами було підписано Акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ ОУ-0000043 від 12.07.2013 р. на суму 25 000, 00 грн.
Для оплати наданих послуг позивачем
виставлено відповідачу
рахунок-фактуру № СФ-000010 від
12.07.2013 р. на суму 25 000, 00 грн., отримання
якого відповідачем не заперечується.
Крім того, відповідно до пояснень
представника позивача, наданих в
судовому засіданні 08.04.2014 р.,
відображених у протоколі судового
засідання, в синтетичному
бухгалтерському обліку відповідача на
рахунку 63 «Розрахунки з
постачальниками та підрядниками»
спірний Акт відображено, як такий,
відносно якого існує заборгованість.
Оскільки відповідач в порушення взятих
на себе зобов'язань за надані позивачем
послуги не розрахувався, останній
вирішив звернутись з даним позовом до
суду.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним послуги, однак в обумовлені строки
не сплатив повністю їх вартості,
відповідний борг, який існує на момент
розгляду справи в суді, має бути
стягнутий з нього в судовому порядку.
Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 22 750, 00
грн. пені, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 ГК України).
Поняттям «штраф» та «пеня» дано
визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.
Відповідно до зазначеної норми,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
Вищенаведений шестимісячний строк не є
строком позовної давності, оскільки в
нормі йдеться саме про припинення
нарахування штрафних санкцій, за
стягненням яких особа має право
звернутися в межах річного строку
позовної давності, встановленого п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України.
Як зазначив Вищий господарський суд
України у постанові № 910/2224/13 від
02.10.2013 р., положення ч. 6 ст. 232 ГК
України щодо нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання в межах шести місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, застосовується до
відповідних правовідносин лише у разі,
якщо інше не встановлено законом або
Пунктом 10.5. Договору сторони визначили,
що у випадку прострочки оплати
замовник сплачує виконавцю пеню у
розмірі 0, 5 % від суми заборгованості за
кожен день прострочки.
Водночас, слід враховувати, що згідно з
ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.
Приписи даної статті також
кореспондуються з положеннями ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на
вимоги частини 1 статті 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.
Судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що її розмір за обраний
позивачем період нарахування з 17.07.2013 р.
по 15.01.2014 р. включно з розрахунку
подвійної облікової ставки НБУ має
становити 1 647,95 грн.
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості наданих йому
послуг, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «БК
«Індустріальні Технології» (03151, місто
Київ, вулиця Керченська, будинок 7/7; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аудиторська компанія «Аксіома» (04214,
місто Київ, проспект Оболонський,
будинок 43, квартира 333; )
25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп.
основного боргу, 1 647 (одну тисячу
шістсот сорок сім) грн. 95 коп. пені та 1 019
(одну тисячу дев'ятнадцять) грн. 60 коп.
витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14.04.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака