ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 911/3741/13

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КІТ», Київська обл.,
м. Вишневедо Комунального підприємства
«Готельно - гуртожитковий комплекс»
Київська обл., м. Вишневепро Про
продовження терміну дії договоруза
участю представників:

позивача:Шумський Ю.В.,
директор;відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.09.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «КІТ» звернулося до
господарського суду Київської області
з позовом до Комунального підприємства
«Готельно - гуртожитковий комплекс»
про продовження терміну дії договору
оренди від 01.10.2010 року.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на
п. 5 розділу II ЗУ № 1759-VI від 15.12.2009 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні», в якому вказано, що
термін договорів оренди державного та
комунального майна для суб'єктів
малого підприємництва, укладених до
набрання чинності цим Законом, вважати
продовженим до п'яти років з дня
укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2013 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 31.10.2013 року.

Через канцелярію суду 18.10.2013 року
відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову заперечував
та просив відмовити у задоволенні
позову.

У судових засіданнях 31.10.2013 року та
07.11.2013 року оголошувалися перерви
відповідно на 07.11.2013 року та 21.11.2013 року.

У судовому засіданні 21.11.2013
представниками сторін було подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.11.2013 року суд продовжив
строк вирішення спору на 15 днів.

У судовому засіданні 21.11.2013 року
оголошувалася перерва на 05.12.2013 року.

Через канцелярію суду 05.12.2013 року від
позивача надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 05.12.2013 року зупинено
провадження у справі.

Через канцелярію суду 09.04.2014 року від
відповідача надійшла заява про
поновлення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.04.2014 року поновлено
провадження у справі та призначено на
17.04.2014 року.

Через канцелярію суду 16.04.2014 року
позивач подав клопотання про зупинення
провадження у справі до розгляду Вищим
господарським судом України
касаційної скарги у справі № 911/4342/13.

Однак, вищенаведене клопотання
оцінюється судом критично та не
підлягає задоволенню, оскільки рішення
господарського суду Київської області
від 16.12.2013 року у справі № 911/4342/13 та
постанова Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року
набрали законної сили.

16.04.2014 року через канцелярію суду
відповідач подав клопотання про
відкладення розгляду справи, яке не
підлягає задоволенню у зв'язку із
закінченням граничного терміну
розгляду спору у даній справі,
визначеного ст. 69 ГПК України.

Окрім того, відповідач не надав суду
доказів неможливості і з'явлення в
судове засідання його керівника або
іншого представника.

Представник відповідача в судове
засідання 17.04.2014 року не з'явився, про
час і місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд обмежений строками
вирішення спору, а тому вважає, що, у
відповідності до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, справа
може бути розглянута за наявними в ній
матеріалами, без участі представника
відповідача.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 року між Комунальним
підприємством «Готельно -
гуртожитковий комплекс» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «КІТ», був підписаний
договір оренди від 01.10.2010 року, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування окреме індивідуально
визначене майно вбудовані нежитлові
приміщення, загальною площею 54 кв.м., в
т.ч. площа торгового залу 40 кв.м.
розміщене за адресою: Київська обл., м.
Вишневе, вул. Святошинська, №46 на
першому поверсі будинку, що
знаходиться на балансі Комунального
підприємства «Готельно - гуртожитковий
комплекс».

Відповідно до п. 10.1 договору цей
договір укладено строком на три роки,
що діє з 01 жовтня 2010 року до 01 жовтня 2013
року включно.

Відповідно до приписів ст. 793 ЦК
України, в редакції, яка діяла на час
підписання договору оренди, договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно з вимогами ст. 794 ЦК України, в
редакції, яка діяла на час підписання
договору оренди, договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), укладений на строк не
менше ніж на три роки, підлягає
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Як унормовано ч. 3 ст. 640 ЦК України, в
редакції, яка діяла на час підписання
договору оренди, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

У пункті 2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
№12 від 29.05.2013 р., Вищий господарський
суд роз'яснив, що судам необхідно
враховувати, що приписи частини другої
статті 220 ЦК України не застосовується
до правочинів, які підлягали і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК України (у редакції, чинній до
01.01.2013 р.) повяз'увався з державною
реєстрацією; відповідні правочини не є
ускладненими і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Отже, у зв'язку з тим, що договір оренди
від 01.10.2010 року, із строком дії на три
роки, потребував і нотаріального
посвідчення і державної реєстрації, то
за відсутності останніх такий договір
є неукладеним, так як момент його
вчинення пов'язувався із державною
реєстрацією та таким, що не створює
прав та обов'язків для сторін.

Окрім того, у господарському суді
Київської області розглядалася справа
№ 911/4342/13 за позовом Комунальним
підприємством «Готельно -
гуртожитковий комплекс» до
Товариством з обмеженою
відповідальністю «КІТ» про визнання
дійсним договору оренди від 01.10.2010 року.

Рішенням господарського суду
Київської області від 16.12.2013 року у
справі № 911/4342/13, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року у
справі № 911/4342/13, у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «КІТ» до
Комунального підприємства «Готельно -
гуртожитковий комплекс» відмовлено.

Окрім того, вказаною постановою
встановлено що, Вишнівська міська рада,
як суб'єкт цивільних відносин від імені
територіальної громади міста
Вишневого приймала рішення або
надавала згоду про передачу в оренду
позивачу вказаного нерухомого майна. З
наявного у матеріалах справи Статуту
Комунального підприємства
«Готельно-гуртожитковий комплекс»
вбачається, що воно не є органом,
уповноваженим місцевими радами на
самостійне передання майна
закріпленого за ним територіальною
громадою міста Вишневе в оренду та
вчинення щодо нього правочинів від
імені територіальної громади, а тому
спірний договір оренди комунального
майна не створив юридичних наслідків
оренди для територіальної громади.

Відповідно до п. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 34 ГПК України визначено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Отже, позивачем не доведено обставин,
на які він посилається як на підставу
заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, правові
підстави для продовження терміну дії
договору оренди відсутні, а тому
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Сплата судового збору згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено: 22.04.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак