м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3060/14 16.04.14Господарський суд
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Cпоживчого товариства «Діамед» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Діамед» про
визнання недійсним договору оренди, за
участю представників позивача - не
з'явився, відповідача - Полова В.О.,
довіреність № 16 від 22.07.2013 року,
У лютому 2014 року позивач звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до відповідача про визнання
недійсним договору оренди нежитлового
приміщення № 01/1-16-12/13 від 16.12.2013р., що
укладений між Cпоживчим товариством
«Діамед» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Діамед».
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.02.2014 року порушено провадження у
справі та призначено справу до
розгляду на 31.03.2014р.
31.03.2014 року відповідач в судовому
засіданні надав відзив на позовну
заяву, в якому відповідач проти позову
Представник позивача у судове
засідання 16.04.2014 року не з'явився, про
час і місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
Враховуючи те, що нез'явлення
представника позивача не перешкоджає
розгляду справи по суті, а матеріали
справи є достатніми для вирішення
спору в даному судовому засіданні, суд
вважає за можливе розглянути позов у
відсутності представника позивача за
наявними у справі матеріалами.
Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року
між Cпоживчим товариством «Діамед»
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Діамед»
(орендар) було укладено договір оренди
нежитлового будинку № 01/1-16-12/13, за
умовами якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування нежитловий будинок,
площею 612,10 кв.м, розташоване за адресою:
м. Київ, вул. Григоровича-Барського, 5-А,
що належить орендодавцю на праві
власності згідно договору
купівлі-продажу від 24.03.2006 року (майно)
Згідно п.3.1. договору за користування
орендованим майном орендар сплачує
орендну плату, в розмірі 25 грн. 00 коп. в
тому числі ПДВ за 1 кв.м. орендованої
площі, що в цілому складає 15 302,50 грн. в
Відповідно до п.3.4. орендна плата
сплачується орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря щомісячно не пізніше 25 числа
Договір є укладеним з моменту
підписання його сторонами і діє з дати
підписання приймання-передачі
орендованого майна, строком на 2 роки 364
дні (п. 8.1. договору).
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що договір був
укладений без реального настання
правових наслідків обумовлених
договором, а саме: 1) позивачем не було
передано у користування відповідача
нежитлове приміщення, яке знаходиться
за адресою: м. Київ, вул.
Григоровича-Барського, 5-А, у зв'язку з
тим, що за даною адресою весь час до і
після укладення договору знаходиться
позивач, 2) відповідачем не було
сплачено на користь позивача грошові
кошти за користування нежитловим
приміщенням, як це передбачено
Під час судового розгляду встановлено,
що на виконання умов договору 19.12.2013
року сторонами підписано акт
приймання-передачі орендованого майна,
відповідно до якого орендодавець
передав, а орендар прийняв нежилий
будинок площею 612,10 кв.м., який
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Григоровича-Барського, 5-А.
Крім того, у витягу з відомостей в ЄДР
станом на 28.03.2014 року зазначено, що
дирекція ТОВ «Діамед» знаходиться за
Григоровича-Барського, 5-А.
Тобто, посилання позивача на те, що
майно за договором не було передане
відповідачу є безпідставним,
недоведеним та повністю
спростовується матеріалами справи.
Отже, протягом строку дії договору,
починаючи з моменту його укладення і до
моменту звернення позивача з позовною
заявою про визнання договору
недійсним, договірні відносини сторін
були спрямовані на фактичне виникнення
взаємних прав та обов'язків у сторін
Посилання позивача на те, що відповідач
не сплачує кошти позивачу за
користування нежитловим приміщенням,
як це передбачено договором взагалі не
має жодного відношення до предмету
Оскільки, в ст. 203 ЦК України визначений
вичерпний перелік підстав, за яких
правочин може бути визнано недійсним, а
1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.
5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Тобто, несплата коштів відповідно до
договору не є підставою у розумінні ЦК
України та ГК України, за якою можна
визнати правочин недійсним.
У відповідності з вимогами ст. 234 ЦК
України фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються цим
правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.
Всупереч вимог ст. 33 ГПК України
позивачем не надано суду доказів
укладення спірного договору без наміру
створення правових наслідків.
Як вбачається з наявних у матеріалах
справи вищевказаного акту
приймання-передачі орендованого майна
та витягу з ЄДРУ сторонами вчинялися
дії щодо фактичного виконання
договору, що свідчить про дійсність їх
наміру у момент укладення договору
створити правові наслідки, обумовлені
для даного виду правочинів.
За таких обставин, позивачем за
заявленими вимогами та їх правовими
підставами не доведено наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання правочинів недійсними.
Тому правові підстави для задоволення
позову відсутні, і в позові слід
Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд
Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя
С.О.Чебикіна