ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

14 квітня 2014 року
Справа № 26/5014/2730/2012

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода", м.
Луганськ,

до Комунального підприємства
"Алчевське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства", м. Алчевськ Луганської
області, -

про стягнення заборгованості за надані
по договору від 01.01.2011 послуги з
водопостачання у сумі 10245608 грн. 88 коп.,
інфляційних нарахувань у сумі 8309 грн. 02
коп., 3% річних у сумі 58402 грн. 47 коп.

Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

у засіданні брали участь:

від позивача - представник не з'явився;

від відповідача (скаржника) - Драчова
М.С. - представник, - довіреність № 1 від
10.01.2014;

від заінтересованої особи - Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України -
Скробова К.О. - провідний спеціаліст, -
довіреність № 4.4-03/4.4/1851 від 24.12.2013, -

розглянувши матеріали скарги, -

ВСТАНОВИВ:

суть спору: 29.10.2012 за вих. №20/2
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Луганськвода" (далі -
ТОВ "Луганськвода") звернулося до
господарського суду Луганської
області з позовом до Комунального
підприємства "Алчевське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" (далі - КП "Алчевське
ВУВКГ") (том 1, а.с.2-3) з вимогою про
стягнення з нього заборгованості за
надані послуги з водопостачання та
водовідведення у сумі 10.245.608,88 грн.,
інфляційних нарахувань у сумі 8309,02 грн.
та 3% річних у сумі 58402,47 грн., а разом -
10.312.320,37 грн., - мотивуючи його
неналежним ставленням відповідача до
виконання умов договору про надання
послуг з централізованого
водопостачання, укладеного між
сторонами 01.01.2011.

Позивач заявою №20/1 від 20.11.2012 збільшив
розмір позовних вимог та просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за період з травня 2012 року по жовтень 2012
року в сумі 12087167,26 грн., 3% річних за
період з 21.06.2012 по 20.11.2012 в сумі 77049,40 грн.,
інфляційні нарахування за вересень 2012
року у сумі 8309,02 грн.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 10.01.2013 у справі
№26/5014/2730/2012 позовні вимоги (з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог) задоволено повністю:
стягнуто з відповідача на користь
позивача заборгованість в сумі 13161052,32
грн., 3% річних у сумі 121626,12 грн.,
інфляційні нарахування у сумі 8309,02 грн.
та судовий збір у сумі 64380,00 грн. (том 2,
а.с.5-7).

З метою виконання цього рішення 31.01.2013
господарським судом Луганської
області був виданий наказ №26/5014/2730/2012
від 28.01.2013 на загальну суму 13.355.367,46 грн.
(том 2, а.с.10).

Як вбачається з наявних у справі
доказів, позивач (стягувач) з метою
примусового виконання рішення суду у
даній справі 04.03.2013 за вих. №20/278 (том 3,
а.с.86) звернувся з заявою до Державної
виконавчої служби України (далі - ДВС
України), яка її отримала 13.03.2013 (том 3,
а.с.86) та постановою від 19.03.2013 відкрила
виконавче провадження ВП №37084034 (том 2,
а.с.22).

18.04.2013 боржник - Комунальне
підприємство "Алчевське виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" звернулося до
господарського суду Луганської
області з заявою про розстрочку
виконання рішення господарського суду
Луганської області від 10.01.2013 у справі
№ 26/5014/2730/2012, - мотивуючи її посиланням
на власне важке фінансове становище
(том 2, а.с.11-13).

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 13.05.2013 у
задоволенні клопотання про розстрочку
виконання рішення господарського суду
луганської області, - відмовлено (том 3,
а.с.23-24).

15.07.2013 позивач звернувся до
господарського суду з заявою від 12.07.2013
за вих. №20/2юр (том 3, а.с.40-41) - про
виправлення описки у вищезгаданому
наказі суду, а саме: замість
ідентифікаційного коду боржника - 09304055
- вказати код - 03340073.

Ухвалою суду від 25.07.2013 зазначену
описку виправлено (том 3, а.с.50).

25.02.2014 відповідач (боржник) - КП
"Алчевське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" звернувся до
господарського суду Луганської
області зі скаргою на дії органів
Державної виконавчої служби України
(вих. № 19ю/9 від 18.02.2014) (том 3, а.с.53-55), у
якій просить:

- скасувати постанову про стягнення
виконавчого збору від 24.01.2014;

- визнати протиправними дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби Рахімової
А.Н. щодо винесення постанови про
стягнення виконавчого збору від 24.01.2014.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
скарги було відкладено: з 11.03.2014 до
24.03.2014 - у зв'язку з неявкою представника
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(далі - ВПВР); з 24.03.2014 до 14.04.2014 - з метою
надання учасникам розгляду скарги
можливості подати додаткові докази.

До початку судового засідання 14.04.2014
від скаржника та ВПВР надійшло
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні відповідач
(скаржник) повністю підтримав заявлені
вимоги.

Позивач до судового засідання,
призначеного на 14.04.2014, не з'явився без
пояснення причин, хоча належним чином
був поставлений до відома про дату, час
та місце судового слухання, що
підтверджується матеріалами справи
(том 3, а.с.136;137-138;139-140); у судовому
засіданні, яке відбулося 24.03.2014, він
підтримав позицію відповідача
(боржника).

ВПВР проти скарги заперечив, вважаючи
її незаконною та необґрунтованою,
посилаючись на правомірність своїх дій
(заперечення без дати та без вихідного
номера, - до справи надано 24.03.2014) (том 3,
а.с.80-83).

Скаржник (відповідач) та ВПВР не
заперечили проти розгляду скарги за
відсутності представника позивача
(стягувача).

З урахуванням викладеного,
приймаючи до уваги обставини справи та
наявні у ній докази, керуючись
ст.ст.43,22,32-34,36,43 та 75 ГПК України, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
скарги по суті у цьому судовому
засіданні за відсутності позивача
(стягувача), - на підставі наявних у
справі доказів.

Підчас розгляду скарги суд враховує, що
статтею 1212 ГПК України питання щодо
процесуального порядку розгляду
скарги на дії підрозділу Державної
виконавчої служби спеціально не
врегульовано.

У абзаці другому пункту 9.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
роз'яснено, що при вирішенні питань, які
виникають в ході розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність
посадових осіб Державної виконавчої
служби, до заяв учасників виконавчого
провадження (заявників) мають
застосовуватися положення ГПК, якими
врегульовано аналогічні питання,
зокрема, статей 2,18,21,22,26,29,31,41,42,62,
пунктів 1-3, 5,6,9 частини першої статті 63,
статті 64, розділів ХІ, ХІІ, ХІІ1 ГПК тощо.

Заслухавши учасників розгляду скарги,
дослідивши наявні докази, суд дійшов
висновку, що скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Як уже сказано вище у цій ухвалі, 04.03.2013
за вих. №20/278 позивач (стягувач)
звернувся до ВПВР з заявою про
відкриття виконавчого провадження, яку
той отримав 13.03.2013 (том 3, а.с.86) та на її
підставі 19.03.2013 виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№37084034 (том 3, а.с.89), з наданням
відповідачу можливості у 7-миденний
строк добровільно виконати
вищезгадане рішення суду (п.2
постанови).

У визначений ВПВР строк відповідач
рішення суду не виконав.

Як вбачається з наявних у справі
доказів, боржник під час розгляду даної
справи, але до видачі наказу суду по
ній, добровільно, починаючи з грудня 2012
року по квітень 2013 року (том 2, а.с.66-190;
том 3, а.с.10-15), став вживати заходів,
спрямованих на погашення боргу, - з
урахуванням чого станом на 16.04.2013
сплатив частку боргу у розмірі 4.993.663,14
грн., - про що 18.04.2013 за вих. №105/434
письмово повідомив ВПВР (том 3, а.с.94),
який станом на 12.07.2013 визнав та
підтвердив факт погашення зазначеної
частини боргу (том 3, а.с.107).

У судовому засіданні 14.04.2014 скаржник
(відповідач) додатково надав до справи
документальні докази (платіжні
доручення за період з 10.04.2013 по 24.01.2014)
сплати ним частини боргу на суму 4.227.462,41
грн.

Він також надав до справи акти
проведення безбанківського розрахунку
взаємної заборгованості між
Комунальним підприємством "Алчевське
ВУ ВКГ" та Відокремленим підрозділом
"Світлічанське управління Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Луганськвода" (його правонаступником є
Обласне комунальне підприємство
"Компанія "Луганськвода" (том 3, а.с.139-140))
за період з 26.12.2012 по 29.08.2013.

Розглянувши ці акти, суд дійшов
висновку, що викладені в них дані про
часткове погашення боргу шляхом
взаємозаліку не можуть бути взяті до
уваги з огляду на те, що у жодному з них
не сказано, що взаємозалік сум боргу
мав місце за договором, укладеним між
сторонами у даній справі (том 1, а.с.17-29).

Отже, загальна сума боргу, добровільно
сплачена скаржником (відповідачем) на
виконання рішення суду у справі
№26/5014/2730/2012 станом на 24.01.2014 складає
9.221.125,55 грн. (4.993.663,14 грн. + 4.227.462,41 грн.).

Залишок суми боргу на вказану дату
становить 4.134.241,91 грн. (13.355.367,46 грн. -
9.221.125,55 грн.).

З наявних у справі доказів відомо, що
24.01.2014 ВПВР було винесено дві постанови:

1)про арешт коштів боржника - у межах
суми 4.984.621,51 грн. (п.1) (том 3, а.с.118);

2)про стягнення виконавчого збору, -
відповідно до якої зі скаржника
(відповідача) на користь Державної
виконавчої служби України підлягає
стягненню судовий збір у сумі 1.335.536,75
грн., - тобто 10% від загальної суми боргу
13.355.367,46 грн., зазначеної у наказі суду
№26/5014/2730/2012 від 28.01.2013 (том 3, а.с.114).

З огляду на вищевикладене суд при
вирішенні скарги вважає, що
документально доведеним залишком суми
боргу станом на 24.01.2014 є 4.134.241,91 грн., - а
не 4.984.621,51 грн. (як вважає ВПВР).

07.02.2014 постанову про арешт коштів
боржника ВПВР спрямував до банківських
установ для виконання (том 3, а.с.119-120;122
та ін.).

Факт винесення ВПВР постанови про
стягнення судового збору з загальної
суми боргу у розмірі 13.355.367,46 грн. став
підставою для звернення відповідача до
суду зі скаргою на дії ВПВР, яка є
предметом цього розгляду.

Заперечуючи проти скарги (том 3, а.с.80-84),
ВПВР стверджує, що:

його дії при винесенні спірної
постанови цілком відповідають
приписам Закону України "Про виконавче
провадження";

ним було здійснено низку заходів,
спрямованих на примусове виконання
рішення суду шляхом спрямування
запитів до податкових інспекцій та
банківських установ, відповідно, про
наявність рахунків, відкритих на ім'я
боржника, та про наявність грошових
коштів на них (том 3, а.с.116-117; 121 та ін.);

з метою примусового виконання рішення
суду та списання коштів з рахунків
боржника він 11.02.2014 спрямував
відповідні платіжні вимоги до
банківських установ у межах залишку
суми боргу 4.984.621,51 грн. (том 3, а.с.123-127;
128-130;131-133).

Дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, а також доводи ВПВР щодо
обставин, викладених у скарзі, суд
дійшов висновку, що з доводами
останнього можливо погодитися лише
частково з огляду на наступне.

Як сказано у статті 1 Закону
України від 21.04.1999 року №606-ХІУ "Про
виконавче провадження" (далі - ЗУ
№606-ХІУ) (у редакції Закону України від
04.11.10 року №2677-УІ), виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст. 2 цього Закону
визначено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 5 Закону вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Як зазначено у ст. 8 названого
Закону, сторонами виконавчого
провадження є стягувач і боржник.

Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень неупереджено,
своєчасно і у повному обсязі вчиняти
виконавчі дії. Він здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
у документі на примусове виконання
рішення у спосіб та у порядку,
встановленому виконавчим провадженням
і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону
сторони мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно п.1 ч.2 ст. 17 Закону "Про
виконавче провадження" наказ
господарського суду підлягає
виконанню державною виконавчою
службою, - при цьому підставою для
відкриття виконавчого провадження є
заява стягувача (п.1 ч.1 ст. 19 Закону).

Постанова про відкриття
виконавчого провадження виноситься у
порядку, встановленому статтею 25
Закону, з обов'язковим наданням
боржнику строку для добровільного
виконання рішення суду.

З наданих до справи доказів
вбачається, що ВПВР дотримався цих
приписів чинного законодавства при
вирішенні питання про відкриття
виконавчого провадження.

Статтею 32 Закону "Про виконавче
провадження" визначено перелік заходів
примусового виконання рішень, до числа
яких, зокрема, віднесено: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у т.ч. якщо
вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
інші заходи, передбачені рішенням.

Скаржник стверджує, що: він з дня
відкриття вищезгаданого виконавчого
провадження та до дня винесення
спірної постанови від 24.01.2014
добровільно, частками сплачував борг,
про який йдеться у цій справі; що ВПВР
до зазначеної дати не вчинив жодного з
заходів примусового виконання рішення
суду, передбачених ст. 32 вищезгаданого
Закону, - на підтвердження чого він
надав до справи Інформацію про
виконавче провадження ВП №37084034 від
14.04.2014, у якому зазначено, що лише 24.01.2014
ВПВР винесено постанову про звернення
стягнення на кошти на рахунках
боржника.

З обставин справи відомо, що
предметом стягнення за рішенням суду є
саме грошові кошти.

Частина друга ст. 52 вищеназваного
Закону містить припис: стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
т.ч. кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах.

Суд дійшов висновку, що у справі
належним чином документально доведено,
що станом на 24 січня 2014 року - дату
винесення постанови про стягнення
судового збору - Відділом примусового
виконання рішень було вжито заходів до
примусового виконання рішення не на
загальну суму боргу 13.355.367,46 грн., а
тільки на суму його залишку, - тобто
4.984.621,51 грн. (том 3, а.с.118).

З огляду на викладене суд при
вирішенні скарги керується приписами
частини 1 ст.28 Закону "Про виконавчий
збір", у якій зазначено, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті
25 цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню за
виконавчим документом. У зазначених
розмірах виконавчий збір стягується з
боржника також у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування
коштів безпосередньо на рахунок
стягувача. Постанова про стягнення
виконавчого збору може бути оскаржена
в десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом. Постанова
про стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю.

В ході розгляду скарги судом
встановлено, що боржник (скаржник) до
початку (тобто до 24.01.2014) здійснення
ВПВР заходів, спрямованих на примусове
виконання рішення суду у цій справі,
самостійно, добровільно сплатив
частину боргу у розмірі 9.221.125,55 грн., -
внаслідок чого його залишок, який
підлягає примусовому стягненню на
підставі виконавчого документа (наказу
суду), становить 4.134.241,91 грн.

Суд вважає, що ВПВР, виносячи спірну
постанову, припустився невірного
тлумачення вищецитованої ст.28 Закону
"Про виконавче провадження", оскільки
скаржник (боржник) добровільно вжив
заходів до часткового добровільного
погашення боргу до 24.01.2014, - дня початку
вжиття заходів з примусового виконання
рішення, - а не після їх вжиття, - тобто
ВПВР мав право 24.01.2014 стягнути
виконавчий збір у розмірі 10% від суми
залишку боргу 4.134.241,91 грн.,
встановленого судом в ході розгляду
цієї скарги, - що становить 413.424,19 грн., -
в той час, як постанова про стягнення
виконавчого збору у розмірі 10% від
загальної суми боргу 13.355.367,46 грн. могла
бути винесена ВПВР після закінчення
7-миденного строку, наданого боржнику
для добровільного виконання рішення
суду, у разі невідкладного вжиття ВПВР
заходів, спрямованих на примусове
виконання останнього.

З огляду на викладене дії ВПВР
частково суперечать приписам ст. 28
Закону "Про виконавче провадження" та з
цих підстав підлягають визнанню
частково протиправними.

З тих же підстав спірна постанова про
стягнення виконавчого збору підлягає
частковому скасуванню, у зв'язку з чим у
ній слід зазначити, що з скаржника
(відповідача) підлягає стягненню
виконавчий збір у розмірі 413.424,19 грн., а
не 1.335.536,75грн.

На підставі викладеного,
ст.ст.1,2,5,8,12,15,17,19,25,27,31,32 та 52 Закону
України від 21.04.1999 року №606-ХІУ "Про
виконавче провадження", керуючись
ст.ст.43,47,32-34,36,43,75,86 та 1212 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд Луганської області

У Х В А Л И В
:

1.Скаргу Комунального підприємства
"Алчевське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" на дії Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 18.02.2014 за вих. №19ю/9 - задовольнити
частково.

2.Визнати частково протиправними дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
пов'язані з винесення постанови від 24
січня 2014 року у виконавчому
провадженні ВП №37084034, відкритому 19
березня 2013 року на підставі наказу
господарського суду Луганської
області від 28 січня 2013 року №26/5014/2730/2012
з метою примусового виконання рішення
названого суду від 10 січня 2013 року у
справі №26/5014/2730/2012.

3.Постанову Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 24 січня 2014 року про
стягнення виконавчого збору, винесену
в межах виконавчого провадження ВП
№37084034, відкритого 19 березня 2013 року на
підставі наказу господарського суду
Луганської області від 28 січня 2013 року
№26/5014/2730/2012, - визнати частково
недійсною шляхом зазначення у пункті
першому названої постанови про те, що з
Комунального підприємства "Алчевське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства", ідентифікаційний код
09304055, яке знаходиться за адресою: 94200,
місто Алчевськ, вул. Філатова, б.19
Луганської області, - підлягає
стягненню виконавчий збір у сумі 413424
(чотириста тринадцять тисяч чотириста
двадцять чотири) грн. 19 коп.

4.У задоволенні решти вимог скаржника -
Комунального підприємства "Алчевське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства", викладених у скарзі на
дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України від 18.02.2014 за вих. №19ю/9, -
відмовити.

Суддя
А.П.Середа