ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 березня 2014 року Справа № 5002-28/5472-2011

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Добролюбової
Т.В.,суддів:Бакуліної С.В., Могил С.К.,
Плюшка І.А., Селіваненка
В.П.,розглянувши заяву Державної
адміністрації Лівадійського,
Масандрівського, Місхорського
парків-пам'ятників садово-паркового
мистецтва загальнодержавного
значенняпро перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 26.11.2013у
справі№5002-28/5472-2011за позовомЗаступника
прокурора міста Ялти в інтересах
держави в особі Республіканського
комітету з охорони навколишнього
природного середовища Автономної
Республіки Кримдо1. Кореїзської
селищної ради 2. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Марс-98"третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Державна адміністрація Лівадійського,
Масандрівського, Місхорського
парків-пам'ятників садово-паркового
мистецтва загальнодержавного
значенняпровизнання недійсними
рішення та договору оренди земельної
ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду
Автономної Республіки Крим від 27.02.2013 у
справі №5002-28/5472-2011 позов задоволено
повністю, визнано недійсними рішення
Кореїзської селищної ради від 28.12.2007
№647 та договір оренди земельної
ділянки, укладений відповідачами.
Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
16.07.2013 рішення місцевого
господарського суду скасовано, у
позові відмовлено. Постановою Вищого
господарського суду України від 26.11.2013
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Державна адміністрація Лівадійського,
Масандрівського, Місхорського
парків-пам'ятників садово-паркового
мистецтва загальнодержавного значення
звернулася із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
26.11.2013 у справі №5002-28/5472-2011, в якій
просить вказану постанову скасувати,
прийняти нове рішення, мотивуючи свої
вимоги неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своїх вимог заявником
подано постанови Вищого
господарського суду від 20.03.2012 у справі
№5002-24/5067.1-2010 та від 28.02.2013 у справі

№5002-2/843-2012.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
враховуючи таке.

Відповідно до статті 11116 ГПК України
заява про перегляд судових рішень
господарських судів може бути подана
виключно на таких підставах: 1)
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах; 2) встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.
Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 статті 11116 ГПК України)
матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.
При вирішенні питання допуску справи
до провадження Верховного Суду України
враховується сукупність всіх наявних
складових ознак неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Як убачається зі змісту постанови
Вищого господарського суду України від
26.11.2013 у справі №5002-28/5472-2011, про перегляд
якої просить заявник, суд касаційної
інстанції погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо відмови у
задоволенні позову про визнання
недійсними рішення селищної ради та
договору оренди земельної ділянки. При
цьому суд касаційної інстанції виходив
з встановлених судом апеляційної
інстанції обставин справи стосовно
того, що згідно висновку судової
експертизи межі земельної ділянки
Місхорського парку не визначені, а
спірна земельна ділянка, яка передана в
оренду відповдіачу-2 для
обслуговування власного кафе, не
входить до складу Місхорського
парку-пам'ятки; крім того, на момент
прийняття оспорюваного рішення стаття
7 Закону України "Про природно
заповідний фонд" не містила частини
четвертої, якою передбачено, що межі
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду
встановлюються в натурі відповідно до
законодавства. До встановлення меж
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду в натурі їх
межі визначаються відповідно до
проектів створення територій та
об'єктів природно-заповідного фонду.
Отже, приймаючи оспорюване рішення та
укладаючи договір оренди земельної
ділянки селищна рада діяла в межах
наданих їй повноважень у відповідності
до чинного законодавства.

Приймаючи постанову від 20.03.2012 у справі
№5002-24/5067.1-2010, на яку посилається
заявник, Вищий господарський суд
України залишив без змін рішення суду
першої інстанції, яким задоволено
позов про визнання недійсними пунктів
рішення селищної ради та договору
оренди земельної ділянки. При цьому суд
касаційної інстанції виходив із
встановленого судом першої інстанції
факту, що оспорюваним рішенням
селищної ради земельна ділянка була
передана відповідачеві для
реконструкції та улаштування
культурно-розважального центру, однак
земельна ділянка відноситься до земель
природно-заповідного фонду, вилучення
якої відповідно до частини першої
статті 150 Земельного кодексу України
для несільськогосподарських потреб не
допускається; наведене порушення
закону стало підставою для визнання
недійсним оскаржуваного рішення ради,
а відтак, і оспорюваного договору
оренди.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Постановою Вищого господарського суду
України від 28.02.2013 у справі

№5002-2/843-2012 рішення судів попередніх
інстанцій скасовано, а справу
скеровано для нового розгляду до
місцевого господарського суду, однак
прийняття касаційною інстанцією
постанови про скасування судових
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі, а тому на відповідну постанову
не може бути здійснено посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України.

Крім того, змісту заяви вбачається, що
доводи заявника фактично зводяться до
правової оцінки повноти дослідження
обставин справи судом касаційної
інстанції.

З огляду на викладене відсутні
підстави для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 86, 11116,11121 ГПК України, Вищий
господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній адміністрації
Лівадійського, Масандрівського,
Місхорського парків-пам'ятників
садово-паркового мистецтва
загальнодержавного значення у допуску
справи №5002-28/5472-2011 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддяТ.Добролюбова Судді:
С.Бакуліна С.Могил І.Плюшко
В.Селіваненко