ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" квітня 2014 р.Справа № 916/725/14

За позовом Управління освіти
Біляївської районної державної
адміністрації

до Публічного акціонерного товариства
„Південенергобуд"

про стягнення 2413,00 грн.

Суддя
Демешин О. А.

Представники:

від позивача: Чижов В.А. - довіреність

від відповідача: Бараненко О.А. -
довіреність

СУТЬ СПОРУ: Управління освіти
Біляївської районної державної
адміністрації (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
„Південенергобуд" (далі - відповідач)
про стягнення 2413,00 грн.

Відповідач відзиву на позов не
надав, тому справа розглядається за
наявними в ній матеріалами, в порядку
ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні
оголошувалась перерва до 08.04.2014р.

В С Т А Н О В И В :

На підставі договору по виконанню
ремонтно-будівельних робіт від 11.08.2010 р.
№ 16, укладеного між позивачем
(Замовник) та відповідачем (Виконавець)
було виконано ремонт м'якої покрівлі
Усатівської ЗОШ І-ІІІ ст. Біляївського
району Одеської області на загальну
суму 26802,80 грн. з ПДВ., яку Замовником
сплачено в повному обсязі, свідченням
чого є платіжні доручення № 615 від
17.08.2010 р., № 769 від 09.09.2010 р., № 1469 від
29.11.2010 р.

Позивач вказує, що проведеною
Державною фінансовою інспекцією в
Одеській області відповідно до п. 3.2.
плану контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції
України на ІІІ квартал 2013 року ревізією
фінансово-господарської діяльності
управління освіти Біляївської
районної державної адміністрації за
період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року
встановлені порушення, зокрема
проведених Замовником видатків на
оплату робіт з капітального ремонту,
а саме: перевіркою правильності
застосування одиничних розцінок
Ресурсних елементів кошторисних
нормативів на ремонтно-будівельні
роботи Державних будівельних норм
України затверджених наказом Держбуду
України від 27 серпня 2000 р. № 174 (далі - Д.
1.1-1-2000) по актах форми КБ-2в за вересень
2010 року на суму 26802,80 грн., у порушення
вимог Правил визначення вартості
будівництва (діючих на час договірних
відносин) встановлено безпідставне
завищення вартості робіт Публічним
акціонерним товариством
„Південенергобуд" на суму 2413,00 грн. з
ПДВ, що призвело до матеріальної шкоди
(збитків) на зазначену суму.

Отже, позивач, посилаючись на ст. 1212 ЦК
України, вимагає стягнути з
відповідача 2413,00 грн. завищеної
вартості виконаних робіт по Договору.

Заслухавши пояснення сторін надані під
час розгляду справи та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного:

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
позивач посилається на те, що Згідно
Договору Відповідач виконав
обумовлені ними роботи, але в порушення
норм ДБН завищив фактичну вартість
виконаних робіт на суму 2413,00 грн. з ПДВ.

Свобода Договору є однією із засад
цивільного законодавства (п. 3, ч. 1 ст. 3
ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно ч. 2 ст. 67 ГК України
підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до п. 1,2,7 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання; належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів та договору. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 526 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися , належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не і
допускається.

Як зазначалось вище, 16.08.2010 року між
сторонами справи укладено Договір № 16
на виконання ремонтно-будівельних
робіт.

Відповідно п. 5.2. Договору, роботи
виконанні у відповідності до умов
Договору, сплачуються Замовником
(позивачем) на підставі довідки КБ-3 та
акту прийому робіт КБ-2 на протязі 5-ти
банківських дні, з моменту підписання
сторонами вищевказаного акту.

На виконання вказаних умов Договору,
сторонами складено відповідні Акти
прийому-передачі виконаних робіт за
серпень, вересень 2010 року на суму
26802,8грн.

Виконані відповідачем роботи були
сплачені позивачем в повному обсязі і в
межах вартості, передбаченої умовами
вищевказаного договору.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї статті застосовуються
до вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи

На думку суду, посилання позивача на ст.
1212 ЦК України є безпідставним, оскільки
спірні грошові кошти - 2413,00 грн., були
сплачені позивачем відповідачу на
підставі та в порядку діючого
Договору.

Набуття однією зі сторін зобов`язання
майна за рахунок іншої сторони в
порядку виконання договірного
зобов`язання - не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору
стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх підстав,
відповідно до ст..1212 ЦК України,
договірний характер правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень вказаної норми
Кодексу.

З підстав невідповідності вимогам
чинного законодавства, укладений між
сторонами по справі договір по
виконанню ремонтно-будівельних робіт
від 11.08.2010 р. № 16, порядку ст..203, 215 ЦК
України, недійсним не визнавався - ні
повністю, ні в частині вартості
ремонтно-будівельних робіт.

Статтею 15 Закону України „Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні" встановлено, що законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єкта, що ревізується.

Отже, Акт ревізії
фінансового-господарської діяльності
може бути підставою для вчинення
відповідних процесуальних дій
посадовими особами (зокрема, звернення
до суду з позовом), однак не позбавляє
позивача процесуального обов'язку
доводити свої вимоги належними та
допустимими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
не доведено правових підстав для
стягнення з відповідача 2413грн.

На підставі викладеного, в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову
відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили, в
порядку ст. 85 ГПК України..

Повне рішення
складено 09.04.2014р.

Суддя
Демешин О.А.