ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2014 р.Справа № 922/279/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"м.
Київ в о. Харківської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" м. Харків до
ТОВ "Мега Шанс", м. Харків, 3-я особа , яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
фізична особа ОСОБА_3, м. Харків. про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за участю представників сторін:

Представник позивача - Мікуліна Т.О.
(дов. № 1352/13 від 23.01.2013р.);

Представник відповідача - Чепего С.В.,
(дов. б/н від 17.02.2014р.);

Третя особа - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль" м.
Київ в о. Харківської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" м. Харків,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мега Шанс",
м. Харків, в якому просить суд (з
урахуванням прийнятих ухвалою
господарського суду від 31.03.2014р.
уточнень до позовної заяви):

- Звернути стягнення на нерухоме майно
(на суму в розмірі 50 711,87 дол. США що за
офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р.
становить 405 339, 98 грн.), а саме на -
нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною
площею 162,5 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул.Астрономічна,
буд. 35-1 та належить Товариству з
обмеженою відповідальністю "МЕГА ШАНС"
() на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
26.01.2005 р., посвідченого ОСОБА_5 приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу 26.01.2005 р.,
зареєстрованого за №135.

- Визначити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу предмету іпотеки,"
встановленої статтею 38 Закону України
"Про іпотеку", надати АТ "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Харківської
обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк
Аваль" право на продаж предмету
іпотеки, а саме: нежитлової будівлі літ.
"Б-1", загальною площею 162,5 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Астрономічна, буд. 35-1, будь-якій особі
покупцеві, за ціною встановленою на
підставі оцінки суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
момент укладення договору купівлі -
продажу, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення АТ "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Харківської обласної дирекції АТ
"Райффайзен Банк Аваль" всіх
передбачених нормативно- правовими
актами держави дії, необхідних для
продажу предмета іпотеки.

- Надати право АТ "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Харківської обласної
дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" за
рахунок продажу предмету іпотеки, а
саме: нежитлової будівлі літ. "Б-1",
загальною площею 162,5 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Астрономічна, буд. 35- I, задовольнити
свої вимоги та витрати пов'язані з
реалізацією предмету іпотеки та за
Кредитним договором № 010-2/02/3-1654-06 від
26.12.2006 року станом на 01.11.2013 року (курс 100
доларів США - 799,30 грн.), яка складає 50 711,87
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 405 339,98грн.,
де:

сума заборгованості за кредитом - 47 140,52
доларів США (сорок сім тисяч сто сорок
доларів США 52 цента) , що за офіційним
курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить
376 794,18 грн.;

сума заборгованості по відсотках за
кредитом - 3 138,08 доларів США (три тисячі
сто тридцять вісім доларів США 08
центів), що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 405339,98 грн., з
яких:

сума пені, нарахована за порушення
строку погашення тіла кредиту - 233,72
доларів США (двісті тридцять три долара
США 72 цента) , що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 1 868,12грн.;

сума пені, нарахована за порушення
строку погашення відсотків - 199,55
доларів США (сто дев'яносто дев'ять
доларів США 55 центів), що за офіційним
курсом НБУ станом на 01.11.2013р. становить 1
595,00грн.;

Рахунок для сплати в гривні та доларах:
№ № 290921074 в Харківській обласній
дирекції "Райффайзен Банк Аваль", МФО
350589, .

-Стягнути з Відповідача на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Харківської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль", суму судового
збору, сплаченого Позивачем при подачі
позовної заяви - 8106,80 гривень.

Ухвалою господарського суду від
03.02.3014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
18.02.2014р. об 11:15 год. Залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
фізичну особу ОСОБА_3, м. Харків.

Ухвалою господарського суду від
31.03.2014р., за клопотанням представника
позивача, продовжено строк розгляду
даного спору за межами двомісячного
строку до 15.04.2014р.; розгляд справи
відкладено на 10.04.2014р. о 09:30 год.

У призначеному судовому засіданні
10.04.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні. Через канцелярію суду
надав додаткові докази по справі (вх. №
12222), які судом долучені до матеріалів
справи.

Представник відповідача, присутній в
судовому засіданні 10.04.2014р. проти
позову заперечував, через канцелярію
суду надав клопотання про зупинення
провадження у справі (вх. № 11735) до
розгляду Дзержинським районним судом
м. Харкова справи № 638/4739/14-ц за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
про визнання кредитного договору №
010-2/02/3-1654-06 від 26.12.20006р. та додаткових
договорів до нього, укладених між ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3,
недійсними.

Третя особа у призначене судове
засідання 10.04.2014р. не з"явилась, про
причину неявки суд не повідомила.
Матеріали справи містять докази
належного повідомлення третьої особи
про час та місце розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника
відповідача про зупинення провадження
у справі, суд відмовляє в його
задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Таким чином, підставою для зупинення
провадження у справі є об'єктивна
неможливість розгляду господарської
справи до вирішення пов'язаної справи
іншим судом.

Згідно з п.3.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'яснено, що
статтею 79 ГПК України встановлено
вичерпний перелік підстав зупинення
провадження у справі. Зупинення
провадження у справі з інших підстав є
неправомірним. Зокрема, відповідно до
частини першої статті 79 ГПК України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядалися іншим
судом. При цьому пов'язаною з даною
справою є така інша справа, у якій інший
суд встановлює обставини, що впливають
чи можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга
-четверта статті 35 ГПК України). Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Отже, розгляд вищевказаної справи
Дзержинським судом м. Харкова не може
істотним чином вплинути на вирішення
даного спору та не створює жодних
процесуальних перешкод для його
розгляду.

Також суд вважає за доцільне зазначити,
що під час розгляду справи № 922/279/14,
відповідач не скористався своїми
правами, передбаченими ст. 60 ГПК
України.

Тому суд зауважує, що заявлене
представником відповідача клопотання
про зупинення провадження у справі до
вирішення Дзержинським районним судом
м. Харкова справи № 638/4739/14-ц, має
наслідком затягування судового
процесу і призводить до порушення
вимог статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи упродовж розумного строку.

За таких обставин клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі не підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи те, що норми ст.
65 Господарського процесуального
кодексу України щодо обов`язку
господарського суду витребувати у
сторін документи і матеріали, що
необхідні для вирішення спору,
кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази і таким чином
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, Публічне
акціонерне товариство "Райффайзен Банк
Аваль" є правонаступником АППБ «Аваль»
та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
відповідно до п. 1.3. Статуту, що
зареєстрований 06.06.2012р.

Відповідно до кредитного договору
№010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 р. (кредитний
договір) Відкритим акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль"
(позивач, банк) було надано фізичній
особі ОСОБА_3 (третя особа, позичальник)
кредит у сумі 60000,00 доларів США строком
до 26 грудня 2016 року із сплатою 13 %
річних.

Надання кредитних коштів проводилося
згідно вимог п. 1.7.1 кредитного договору
траншами шляхом перерахування
кредитних коштів в безготівковій формі
на поточний рахунок позичальника в
банку.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору
погашення відповідної частини кредиту
здійснюється позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у графіку
повернення кредиту та сплати
процентів, шляхом внесення готівки в
касу банку або безготівковим
перерахуванням на позичковий рахунок.
Нараховані в порядку передбаченому
кредитним договором проценти
сплачуються позичальником одночасно з
погашенням відповідної частини
кредиту в строк передбачений в графіку
повернення кредиту та сплати
процентів.

Однак, третьою особою не виконуються
вищезазначені умови кредитного
договору, а саме ОСОБА_3 порушено
зобов'язання по сплаті кредиту і
станом на 01.11.2013 р. заборгованість
ОСОБА_3 по кредиту становить 47140,52
доларів США, що в еквіваленті складає
376794,18 гривень, з яких прострочена
заборгованість за кредитом складає
4425,13 доларів США.

Крім цього, третя особа порушила умови
кредитного договору щодо вчасної
сплати відсотків та станом на 01.11.2013 р.
заборгованість по сплаті відсотків
становить 3138,08 доларів США, що в
еквіваленті складає 25082,67 гривень.

Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного
договору, за порушення прийнятих на
себе зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами, у
визначені кредитним договором строки,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, зо кожний день
прострочення.

Таким чином, відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
станом на 01.11.2013 р., пеня за невчасну
сплату кредиту та погашення відсотків,
становить 433,27 доларів США, що в
еквіваленті складає 3463,12 гривень.

Як свідчать матеріали справи, в
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором в
іпотеку банку згідно до договору
іпотеки №014/02/3-1654/1-06 від 26.12.2006 р.,
(реєстр. № 5462) (договір іпотеки) була
передана нежитлова будівля літ. «Б-1»,
загальною площею 162,5 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Астрономічна, буд. 35-І.

Вказане майно належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мега
Шанс» (Відповідач) на праві власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 26.01.2005р., посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 26.01.2005 р.,
зареєстрованого за №135.

З метою погашення простроченої
заборгованості за кредитним договором
АТ «Райффайзен Банк Аваль»
позичальнику ОСОБА_3 та майновому
поручителю директору ТОВ «Мега Шанс»
були направлені вимоги №№ 114-0-5-00/6/468,
114-0-5-00/6/469 від 08.11.2013р. про дострокове
погашення заборгованості за кредитним
договором, проте вимоги банку залишені
без задоволення.

Станом на момент розгляду даної справи
відповідачем не вжито заходів щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з
умов зазначених договорів позивач
просить задовольнити вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль", в сумі 50 711,87
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 405 339,98грн.,
шляхом звернення стягнення на нерухоме
майно, що належить Товариству з
обмеженою відповідальністю "Мега Шанс"
на користь позивача, а саме: нежитлової
будівлі літ. "Б-1", загальною площею 162,5
кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Астрономічна, буд. 35-I,
визначивши спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом продажу предмету
іпотеки за ціною встановленою на
підставі оцінки суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
момент укладення договору купівлі -
продажу.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 Цивільного
кодексу України договори (кредитний та
іпотечний) укладені між його сторонами,
як цивільно-правові правочини є
правомірними на час розгляду справи,
оскільки їх недійсність прямо не
встановлено законом, та вони не визнані
судом недійсними, тому зобов'язання за
цими договорами мають виконуватися
належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського суду України, одним із
способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні операції полягають у
розміщенні банками від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
залучених коштів юридичних осіб
(позичальників) та громадян. Кредитними
визнаються банківські операції,
визначені як такі законом про банки і
банківську діяльність. Кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором, банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до ч. 1 кредитного договору,
за користування кредитом сторонами
були встановлені проценти за
користування кредитними коштами у
валюті кредиту з процентними ставками:

- з 26.12.2006р. по 26.03.2007р. відсоткова ставка
складає 9,99%; з 27.03.2007р. по 26.12.2016р. - 13%
річних.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи та не
спростовано під час розгляду справи,
позичальник систематично порушував
умови договору щодо сплати кредиту та
відсотків за користування кредитом, у
зв'язку з чим, позивачем надіслано на
адресу позичальника лист №114-0-5-00/6/468
від 08.11.2013р., в якому позичальник
повідомлявся про порушення основного
зобов'язання за кредитним договором з
попередженням про усунунення
порушення виконання кредитного
договору - сплати простроченої та
строкової заборгованості, які у
встановлений строк не були задоволені
позичальником. Факт отримання
зазначеного повідомлення не
спростовано третьою особою у судових
засіданнях.

Як вбачається з матеріалів справи,
позичальник, в порушення домовленості
сторін кредит не повернув, відсотки за
користування ним не сплатив, та не
надав суду жодних з доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене,
позичальник визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
кредитним договором №010-2/02/3-1654-06 від
26.12.2006 р.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що позичальник не надав суду жодного
документу, які б підтверджував сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам за кредитним договором
№010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 р. з урахуванням
додаткових угод до нього та не надав
документів, що спростовували викладене
у позові, суд дійшов висновку про
правомірність та обґрунтованість
нарахування позивачем позичальнику
заборгованості по кредиту та
відсоткам, станом на 01.11.2013 р.(курс 100
доларів США - 799,30 грн.), яка складає 50 711,87
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 405 339,98 грн.,
з яких:

- сума заборгованості за кредитом - 47140,52
доларів США , що за офіційним курсом НБУ
становить 376794,18 грн.;

- сума заборгованості по відсотках за
кредитом - 3138,08 доларів США , що за
офіційним курсом НБУ становить
25082,67грн.;

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов`язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договорами.

Частиною першою статті 216
Господарського кодексу України
передбачено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими Законами та договором.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного
договору за порушення за порушення
прийнятих на себе зобов'язань стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами, у визначені кредитним
договором строки, позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на час
виникнення заборгованості, за кожний
день прострочення.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
258 Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

За прострочення повернення кредитних
коштів та прострочення сплати
відсотків за користування кредитом,
позивач нарахував позичальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України: сума пені,
нарахована за порушення строку
погашення тіла кредиту - 233,72 доларів
США , що за офіційним курсом НБУ станом
на 01.11.2013р. становить 1868,12грн.; сума
пені, нарахована за порушення строку
погашення відсотків - 199,55 доларів США ,
що за офіційним курсом НБУ станом на
01.11.2013р. становить 1595,00грн.;

Таким чином, позивачем обґрунтовано
нараховане відповідачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України у сумі 433,27
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 3463,12 грн.,
розрахунок пені перевірено судом з
урахуванням вимог діючого
законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Частиною 5 ст. З Закону України "Про
іпотеку" встановлено, що у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку", у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно із ст. 19 Закону України "Про
іпотеку", за рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку), необхідні
витрати на утримання заставленого
майна, а також витрати на здійснення
забезпеченої заставою вимоги, якщо
інше не передбачено договором
застави. Аналогічне за змістом правило
передбачено і у ст. 589 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до п. 3.1.4. іпотечного
договору позивач (іпотекодержатель)
має право у випадку невиконання
іпотекодавцем зобов"язань за договором
та/або позичальником за кредитним
договором, у тому числі, якщо кінцевий
термін повернення кредиту ще не
настав, звернути стягнення на предмет
іпотеки, реалізувати його відповідно
до умов даного договору, та за рахунок
вирученої від реалізації предмета
іпотеки суми переважно перед іншими
кредиторами задовольнити в повному
обсязі свою вимогу, що визначена на
момент фактичного задоволення,
включаючи сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов"язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, пов"язаних з
реалізацією предмету іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку ", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Судом встановлено та не спростовано
сторонами у судовому засіданні, що
станом на 01.11.2013 року сума
заборголваності позичальника за
кредитним договором № 010-2/02/3-1654-06 від
26.12.2006 року складає 50 711,87 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на
01.11.2013р. становить 405 339,98 грн., з яких
сума заборгованості за кредитом - 47140,52
доларів США ( 376794,18 грн.); сума
заборгованості по відсотках за
кредитом - 3138,08 доларів США (25 082,67грн.);
сума пені, нарахована за порушення
строку погашення тіла кредиту - 233,72
доларів США (1868,12грн.); сума пені,
нарахована за порушення строку
погашення відсотків - 199,55 доларів США
(1595,00грн.).

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
відповідачем та позивачем було
укладено Договору іпотеки №014/02/3-1654/1-06
від 26.12.2006 р., посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за № 5462.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки,
відповідач передав в заставу позивачу
нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною
площею 162,5 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Астрономічна,
буд. 35-І та належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мега
Шанс» на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 26.01.2005 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 26.01.2005 р., зареєстрованого
за №135.

Частина 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" встановлює, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється і тому числі на підставі
рішення суду.

Суд зазначає, що звернення стягнення на
предмет іпотеки є способом виконання
присудженого боргу, а тому така заява
розглядається у межах справи про
присудження боргу.

Частиною 1 статті 594 Цивільного кодексу
України передбачено, що кредитор, який
правомірно володіє річчю, що підлягає
передачі боржникові або особі,
вказаній боржником, у разі невиконання
ним у строк зобов'язання щодо оплати
цієї речі або відшкодування
кредиторові пов'язаних з нею витрат або
інших збитків має право притримати її у
себе до виконання боржником
зобов'язання.

З аналізу статей 596, 597 Цивільного
кодексу України вбачається, що
притримання речі, як спосіб
забезпечення зобов'язання кредитором,
передбачає задоволення його вимог за
рахунок речі, що притримується, у тому ж
порядку, як і реалізація предмета
застави, яка врегульована ст. 591
Цивільного кодексу України. Вказаною
правовою нормою також передбачено
реалізація шляхом продажу з публічних
торгів чи іншим передбаченим договором
або законом способом предмету застави,
на який звернене стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про іпотеку", за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

В зв'язку з невиконанням забезпечених
іпотекою зобов'язань відповідно ст. 33
Закону України "Про іпотеку " та п.п. 1.1.,
3.1.4. договору іпотеки, банк (позивач), як
іпотекодержатель, має право
задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано сторонами у судових
засіданнях, позивачем відповідно до
положень статей 33, 35 Закону України
"Про іпотеку", в зв'язку з порушенням
боржником основного зобов'язання, було
надіслано на адресу іпотекодавця
письмову вимогу № 114-0-5-00/6/468 від
08.11.2013р., в майнового поручителя
проінформовано про те, що позичальник
за кредитним договором від 26.12.2006р.
припинив належним чином виконувати
свої зобов"язання, внаслідок чого
прострочена заборгованість
позичальника за кредитним договором
складає 7996,48 доларів США, а також
попереджено, шо у випадку невиконання
вимоги у строк не більш ніж 60
календарних днів з моменту її
отримання, банком будуть застосовані
заходи щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України
"Про іпотеку", у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцяти денний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку про, те
що позивачем було дотримано вимог ч.1
ст. 35 Закону Украйни "Про іпотеку".

Стаття 590 Цивільного кодексу України,
ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" встановлює, що
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Частина 3 ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" встановлює, що звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється і у тому числі на підставі
рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що
боржником не виконувались належним
чином договірні зобов'язання за
кредитним договором в частині
своєчасного повернення кредитних
коштів та сплати по відсоткам за
користування ними, у зв'язку з чим,
враховуючи, умови договору іпотеки від
26.12.2006 року, укладеного між сторонами,
позивач отримав право звернути
стягнення д в рахунок заборгованості,
що виникла за договором кредиту
№010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 р., на предмет
іпотеки за Іпотечним договором від
26.12.2006р.

Відповідно до ч. 1 статті 41 Закону
України "Про іпотеку", реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження", з дотриманням вимог цього
Закону.

Згідно ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" суд у разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у своєму рішенні зазначає,
зокрема, початкову ціну продажу
предмету іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України
"Про іпотеку", початкова ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем, а
якщо вони не досягли згоди, - на
підставі оцінки, проведеної відповідно
до законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90
відсотків його вартості, визначеної
шляхом його оцінки.

На виконання вимог суду, позивач надав
висновок про вартість майна: нежитлову
будівлю літ. «Б-1», загальною площею 162,5
кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Астрономічна, буд. 35-І та є
власністю Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Шанс", який було
виконано спеціалістами відділу по
роботі з заставним майном ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" Сєніним О.М.,
Азаровим Р.І. Відповідно до наданого
звіту, ринкова вартість вищезазначеної
нежитлової будівлі станом на 24.02.2014
року становить 888600,00 грн. Позивач
визначає початкову вартість майна на
підставі вищевказаного звіту.

Згідно розділу 2 Листа Верховного Суду
України від 07.10.2010 року "Узагальнення
судової практики розгляду цивільних
справ, які виникають з кредитних
правовідносин (2009 -2010 роки)"
зазначається, що при розгляді справ
щодо звернення стягнення на іпотечне
майно у судів виникають питання, що
стосуються оцінки майна - предмета
іпотеки. В одних випадках в якості ціни
позову береться початкова вартість,
яка зазначена у договорі, в інших -
встановлена вартість предмета іпотеки
на час розгляду справи при видачі
витягу із державного реєстру. При
вирішенні цих питань суди мають
виходити з того, що ціна предмета
іпотеки встановлюється в самому
договорі. Якщо при розгляді справи
сторони з такою оцінкою погоджуються,
то в суду немає підстав її не приймати
до уваги, оскільки вона є умовою
договору. Якщо між сторонами виникає
спір щодо такої оцінки, то залежно від
того, яка сторона її оспорює, вона
зобов'язана довести інший його розмір.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не
надано обґрунтованих заперечень щодо
вартості заставленого (іпотечного)
майна, визначеної у звіті, наданому
позивачем до матеріалів справи,
господарський суд вважає необхідним
встановити початкову ціну продажу
предмету іпотеки у розмірі 888600,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги
позивача про погашення заборгованості
за кредитним договором договором №
010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 року станом на
01.11.2013 року (курс 100 доларів США - 799,30
грн.), яка складає 50711,87 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на
01.11.2013р. становить 405339,98грн., шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною
площею 162,5 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Астрономічна,
буд. 35-І та належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мега
Шанс» , шляхом продажу предмету
іпотеки, за ціною встановленою на
підставі оцінки суб'єктом оціночної
діяльності, на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
момент укладення договору купівлі -
продажу, правомірними та
обґрунтованими, такими що підтверджені
матеріалами справи, тому підлягаючими
задоволенню.

Згідно ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" суд, у разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у своєму рішенні зазначає,
окрім всього іншого, спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 цього Закону, якою
встановлено право іпотекодержателя
на продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, якщо це передбачено в
рішенні суду. При цьому, ціна продажу
предмету іпотеки встановлюється на
підставі оцінки майна, на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Реалізація позивачем предмета іпотеки
на підставі ст. 38 Закону України „Про
іпотеку" та наступного прийняття його
на баланс покупцем потребує здійснення
відповідачем певних дій щодо
оформлення такого відчуження, як-то:
оформлення відповідного Акту
приймання-передачі як самого предмета
іпотеки так і документації на нього
(правоустановчої та бухгалтерської),
виписку податкової накладної і т.п.

У відповідності до ст. 34 Закону України
"Про іпотеку" предмет іпотеки на
підставі рішення суду може бути
переданий позивачу в управління на
період до його реалізації, з метою
отримання доходів від господарського
використання предмету іпотеки та
подальшого їх направлення на
задоволення вимог позивача.

При цьому суд зазначає, що згідно
статті 1 Закону України "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати" від 19 червня 2003
року N 979-ІV, що управитель - це фінансова
установа, яка діє від свого імені,
здійснюючи управління іпотечними
активами в інтересах установника
управління іпотечними активами.

Також, відповідно до пункту 6.5.1., 6.5.2.
іпотечного договору сторонами
передбачено, що задоволення вимог
позивача (іпотекодержателя)
здійснюється шляхом продажу
іпотекодержателем від свого імені
предмету іпотеки будь-якій особі на
підставі договору купівлі-продажу у
порядку, встановленому ст. 38 Закону
України "Про іпотеку".

Враховуючи усе вищевикладене та
оцінюючи надані докази в сукупності,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
відповідають вимогам чинного
законодавства і матеріалам справи, у
зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином судові
витрати у даній справі покладаються на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 15, 16, 204, 525, 526, 530, 546, 549,
589, 590, 598, 610, 611, 612, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054
Цивільного кодексу України, статтями
173, 174, 179, 193, 216, 232, 258, 343, 345 Господарського
кодексу України, статтями 7, 33, 37, 39, 43
Закону України "Про іпотеку", статтями 1,
4, 12, 21, 22, 27, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Звернути стягнення на нерухоме майно
(на суму в розмірі 50 711,87 дол. США що за
офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р.
становить 405 339,98 грн.), а саме на -
нежитлову будівлю літ. «Б-1», загальною
площею 162,5 кв.м, що знаходиться за
адресою: м. Харків, вул. Астрономічна,
буд. 35-І та належить Товариству з
обмеженою відповідальністю «Мега
Шанс» (61000, м. Харків, вул. Астрономічна,
35-І, ) на праві власності
на підставі договору купівлі-продажу
від 26.01.2005 р., посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 26.01.2005 р.,
зареєстрованого за №135.

Визначити спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом застосування
процедури продажу предмету іпотеки,"
встановленої статтею 38 Закону України
„Про іпотеку", надати АТ "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Харківської
обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк
Аваль" право на продаж предмету
іпотеки, а саме: нежитлової будівлі літ.
«Б-1», загальною площею 162,5 кв.м, що
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Астрономічна, буд. 35-І, будь-якій особі
покупцеві, за початковою ціною продажу
предмету іпотеки - 888600,00 грн., з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення АТ "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Харківської
обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк
Аваль" всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дії, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

Надати право АТ "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Харківської обласної
дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" (61166,
м. Харків, вул. Новгородська, 11, ) за рахунок продажу
предмету іпотеки, а саме: нежитлової
будівлі літ. «Б-1», загальною площею 162,5
кв.м, що знаходиться за адресою: м.
Харків, вул. Астрономічна, буд. 35-І,
задовольнити свої вимоги та витрати
пов'язані з реалізацією предмету
іпотеки та за Кредитним договором №
010-2/02/3-1654-06 від 26.12.2006 року станом на
01.11.2013 року (курс 100 доларів США - 799,30
грн.), яка складає 50711,87 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на
01.11.2013р. становить 405339,98 грн., де:

- сума заборгованості за кредитом - 47140,52
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 376 794,18 грн.;

- сума заборгованості по відсотках за
кредитом - 3138,08 доларів США , що за
офіційним курсом НБУ станом на 01.11.2013р.
становить 25082,67грн.;

- сума пені, нарахована за порушення
строку погашення тіла кредиту - 233,72
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 1868,12грн.;

- сума пені, нарахована за порушення
строку погашення відсотків - 199,55
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 01.11.2013р. становить 1595,00грн.;

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мега Шанс» (61000, м.
Харків, вул. Астрономічна, 35-І, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Харківської
обласної дирекції "Райффайзен Банк
Аваль" (61166, м. Харків, вул. Новгородська,
11, ) суму судового збору
в розмірі 8106,80 грн.

Видати накази після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 15.04.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/279/14