ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р.Справа № 922/308/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання
Гонтар А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нертус Агро",
м. Харків до 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фавіст",
м. Харків , 2. Товариства з
обмеженою відповідальністю
Сільськогосподарське виробниче
підприємство "Агротехнологія", смт.
Первомайське про стягнення 179 968,54
грн. за участю представників сторін:

позивача - Романенко Е.М., довіреність
б/н від 08.08.2013 р.

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нертус Агро", м.
Харків (позивач) звернулося до
господарського суду із позовною
заявою, в якій просить суд стягнути
солідарно з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст", м. Харків
(1-го відповідача) та Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарське виробниче
підприємство "Агротехнологія", смт.
Первомайське (2-го відповідача) 49980,34
грн. основного боргу, 100 000,00 грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами та 29 988,20 грн. збитків.
Позивач також просить суд покласти на
відповідачів витрати по сплаті
судового збору.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просить суд позов
задовольнити.

Представники відповідачів про дату,
час і місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином, в судові засідання, призначені
на 18.02.2014 р., 18.03.2014 р. та 27.03.2014 р., своїх
повноважних представників не
направили, про причини неявки суду не
повідомили, витребуваних документів до
суду не подали.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідачів
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представників
відповідачів за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані позивачем докази в
їх сукупності, суд встановив наступне.

26.01.2012 р. між позивачем (замовник) та 2-м
відповідачем - ТОВ "СВП "Агротехнологія"
(виконавець) було укладено договір №26/01
на виконання комплексу технологічних
робіт з вирощення насіння соняшника, за
умовами якого 2-й відповідач
зобов'язався виконати роботи, а позивач
зобов'язався прийняти та оплатити
виконані роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Окрім того, 26.04.2012 р. між позивачем
(продавець) та ТОВ 2-м відповідачем "СВП
"Агротехнологія" (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу №26/04
(а.с. 20-25), за умовами якого позивач
зобов'язався здійснити передачу
узгодженими партіями товар у власність
відповідача, а 2-й відповідач
зобов'язався прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.
Найменування, вартість та кількість
товару відображається в специфікаціях
(видаткових накладних), які є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 статті 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому
кожна суттєва для справи обставина
повинна підтверджуватися належними і
допустимими доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому, статтею 34 ГПК України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як свідчать надані позивачем та
досліджені судом матеріали справи,
позивач виконав роботи, передбачені
договором №26/01 від 26.01.2012 р., на загальну
суму 150 071,31 грн. належним чином та
передав їх 2-му відповідачеві, що
підтверджується актом приймання-здачі
виконаних робіт від 30.10.2012 р. (а.с. 102),
підписаним повноважними
представниками сторін і скріпленим їх
печатками. Відповідач роботи прийняв,
але оплатив їх вартість частково на
загальну суму 70 000,00 грн., що
підтверджується наданими банківськими
виписками (а.с. 104 -105).

Судом також встановлено, що позивач
виконав належним чином свої договірні
зобов'язання за договором
купівлі-продажу №26/04 від 26.04.2012 р.,
передав 2-му відповідачеві товар на
загальну суму 130 826,47 грн., що
підтверджується відповідними
накладними: №648 від 26.04.2012 р. на суму 15
660,00 грн., №706 від 03.05.2012 р. на суму 19 654,00
грн., №755 від 07.05.2012 р. на суму 26 650,00 грн.,
№898 від 13.06.2012 р. на суму 16 473,60 грн., №924
від 25.07.2012 р. на суму 26
357,39 грн., №934 від 13.08.2012 р. на суму 5 165,40
грн., №955 від 21.09.2012 р. на суму 20 866,08 грн.
(а.с. 115, 118, 121, 124, 127, 130, 133), підписаними
повноважними представниками сторін і
скріпленими їх печатками. При цьому
2-м відповідачем було
повернуто позивачеві товар на суму 774,82
грн. (накладна про повернення №1 від
13.10.2012 р. на а.с. 136).

Таким чином судом встановлено, що у 2-го
відповідача (ТОВ "Сільськогосподарське
виробниче підприємство
"Агротехнологія") виникла
заборгованість перед позивачем за
договором №26/01 від 26.01.2012 р. в розмірі
80 071,31 грн. (150 071,31 грн. - 70 000,00 грн. = 80 071,31
грн.), а також за договором
купівлі-продажу №26/04 від 26.04.2014 р. в
розмірі 130 051,65 грн. (130 826,47 грн. -
774,82 грн. = 130 051,65 грн.).

Факт визнання 2-м відповідачем
заборгованості в розмірі 130 051,65 грн. за
договором купівлі-продажу №26/04 від
26.04.2014 р. підтверджується, окрім іншого,
актом звірки взаєморозрахунків (а.с. 29),
підписаним повноважними
представниками сторін і скріпленим їх
печатками.

Окрім того, 08.04.2013 р. між позивачем та 2-м
відповідачем було укладено угоду
(заяву) про припинення зобов'язань
шляхом заліку взаємних однорідних
вимог (а.с. 30-31), відповідно до якої
зобов'язання позивача за договором
№26/01 на виконання комплексу
технологічних робіт з вирощення
насіння соняшника від 26.01.2012 р.
припинилися. Після проведення
сторонами заліку зустрічних
однорідних вимог неоплаченим
залишився борг за договором №26/01 від
26.01.2012 р. в розмірі 49 980,34 грн.

Підсумовуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку про те, що у
2-го відповідача існує
заборгованість перед позивачем з
оплати товару за договором
купівлі-продажу №26/01 від 26.04.2012 р. в
розмірі 49 980,34 грн.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Позивач нарахував 2-му відповідачеві
відсотки за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 1 221 794,14 грн.
за договором купівлі-продажу №26/04 від
26.04.2012 р. у відповідності до п.п.4.4., 4.3.
договору.

Так, пунктом 4.3. договору
купівлі-продажу №26/04 від 26.04.2012 р.
передбачено, що з дня коли товар
покупцем повинен бути оплачений,
продавець має право вимогами від
покупця, а покупець оплатити відсотки
за користування чужими грошовими
коштами, до дня повної оплати товару,
поверх неустойки та збитків.

В п. 4.4. договору купівлі-продажу №26/04
від 26.04.2012 р. встановлено розмір
відсотків за користування чужими
грошовими коштами:

а) 0,1 % від неоплаченої ціни товару по
специфікації (у випадку її відсутності
по кожній видатковій накладній) за
кожен календарний день на протязі
тридцяти календарних днів з дати, коли
товар повинен був бути оплаченим
покупцем;

б) 0,5 % від неоплаченої ціни товару по
специфікації (у випадку її відсутності
по кожній видатковій накладній) за
кожен календарний день на протязі
шестидесяти календарних днів з дати
спливу тридцяти календарних днів,
вказаних в пункті "а" п. 4.4. цього
договору;

в) 3 % від неоплаченої ціни товару по
специфікації (у випадку її відсутності
по кожній видатковій накладній) за
кожен календарний день до дня повної
оплати з дати спливу шестидесяти
календарних днів, вказаних в пункті "б"
п. 4.4. цього договору.

За результатами проведеного судом
розрахунку суд визначив, що сума
відсотків за користування чужими
грошовими коштами за договором
купівлі-продажу №26/04 від 26.04.2012 р.
дорівнює 1 221 799,34 грн. При цьому у
наданому до суду розрахунку (а.с. 32-33)
сума відсотків за користування чужими
грошовими коштами становить 1 221 794,14
грн.

Разом з тим, позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача відсотки за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 100 000,00 грн.,
посилаючись на важке фінансове
становище 2-го відповідача. З огляду на
це, виходячи з визначених позивачем меж
позовних вимог, суд вважає за необхідне
задовольнити позовну вимогу про
стягнення з 2-го відповідача відсотків
за користування чужими грошовими
коштами у заявленому позивачем розмірі
- 100 000,00 грн.

Окрім того, позивач нарахував та
пред'явив до стягнення 2-му
відповідачеві збитки в розмірі 29 988,20
грн. за договором купівлі-продажу №26/04
від 26.04.2012 р.

Приписами ст. 623 ЦК України та ст. 220 ГК
України встановлено, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 5 ст. 225 ГК України
сторони господарського зобов'язання
мають право за взаємною згодою
заздалегідь визначити погоджений
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню, у твердій сумі або у
вигляді відсоткових ставок залежно від
обсягу невиконання зобов'язання чи
строків порушення зобов'язання
сторонами.

Пунктом 8.4.2. договору купівлі-продажу
№26/04 від 26.04.2012 р. сторони погодили, що
якщо покупець прострочить оплату
товару більше ніж 60 календарних днів,
то, крім неустойки, він відшкодовує
продавцю збитки в розмірі 20% від ціни
неоплаченого товару, якщо більше ніж на
100 днів, то 40% від ціни неоплаченого
товару, якщо більше чим на 200 днів, то 60%
від ціни неоплаченого товару (п. 5 ст. 225
ГК України).

Судом встановлено, що 2-й відповідач
прострочив оплату товару більше ніж на
200 днів, а саме на 262 днів, тому збитки
від суми неоплаченого товару
дорівнюють 60% від вартості
неоплаченого товару.

Перевіривши правильність та
правомірність нарахування позивачем
збитків в розмірі 29 988,20 грн. (49 980,34 грн. х
60% = 29 988,20 грн.), суд вважає дане
нарахування вірним, а позовні вимоги в
цій частині обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що 15.09.2013 року
між позивачем (кредитор) та 1-м
відповідачем ТОВ "Фавіст" (поручитель)
було укладено договір поруки №15/09
(а.с. 34-36), за умовами якого 1-й
відповідач поручився перед позивачем
за виконання 2-м відповідачем
(боржником) всіх грошових зобов'язань,
які виникли або виникнуть у
майбутньому за договором
купівлі-продажу №0054 від 13.05.2009 р. та
договором купівлі-продажу №26/04 від
26.04.2012 р. (основні договори).

Відповідно до п.1.2. договору поруки 1-й
відповідач відповідає перед позивачем
за невиконання або неналежне виконання
2-м відповідачем зобов'язань за
договором купівлі-продажу №26/04 від
26.04.2012 року.

За умовами 1.3. договору поруки
зобов'язання 2-го відповідача по
договору купівлі-продажу №26/04 від
26.04.2012 року забезпечуються 1-м
відповідачем у повному обсязі
(основний борг, відсотки за
користування чужими грошовими коштами,
збитки, неустойка, валютні зміни ціни
товару).

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 ЦК України
передбачено, що у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
зобов'язується перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється,
якщо після настання строку виконання
зобов'язання кредитор відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем. Порука припиняється у
разі переведення боргу на іншу особу,
якщо поручитель не поручився за нового
боржника.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

За умовами п. 5.1. договору поруки цей
договір набирає чинності з дати його
укладання - 15.09.2013 р. Порука
припиняється після спливу
трьохмісячного строку з моменту
укладення цього договору (до 15.12.2013 р.),
але у будь-якому випадку, договір діє не
більше шести місяців з моменту
пред'явлення вимоги позивача.

В п.2.1.1. договору поруки визначено, що
поручитель (1-й відповідач) зобов'язався
погасити заборгованість боржника (2-го
відповідача) на протязі 20-ти
календарних днів з моменту отримання
письмової вимоги позивача.

Отже, позивач в силу приписів ч. 4 ст. 559
ЦК України, починаючи з
дати укладання договору поруки (15.09.2013
р.) протягом трьох місяців (до 15.12.2013 р.)
повинен був звернутись з вимогою до
поручителя (1-го відповідача) про
виконання забезпеченого порукою
зобов'язання.

Позивач у позові стверджує, що надіслав
поручителю (1-му відповідачеві) вимогу,
передбачену п.2.1.1. договору поруки, яку
1-й відповідач проігнорував (а.с. 6), але
позивачем до позову не надано ні самої
вимоги, ні доказів її надсилання на
адресу 1-го відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач протягом трьох місяців з дати
укладання договору поруки (з 15.09.2013 р. -
по 15.12.2013 р.) не звернувся до поручителя
(1-го відповідача) з вимогою, а пропуск
цього строку в силу приписів ч. 4 ст. 559
ЦК України є підставою для припинення
поруки за договором поруки №15/09 від
15.09.2013 р., а отже є правовою підставою
для відмови позивачу в позові щодо
стягнення з поручителя (1-го
відповідача) заборгованості,
забезпеченої порукою.

За таких обставин, з огляду на
встановлену судом відсутність у
позивача права вимогати стягнення
боргу з поручителя (1-го відповідача),
суд дійшов висновку про необхідність
відмовити позивачу в позові в частині
солідарного стягнення заборгованості
з 1-го відповідача та 2-го відповідача.

Відповідно до статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми закону і те, що 2-м відповідачем
суму заборгованості за договором
купівлі-продажу №26/04 від 26.04.2012 р. не
спростовано і не погашено, суд вважає
за необхідне стягнути з 2-го
відповідача (ТОВ "Сільськогосподарське
виробниче підприємство
"Агротехнологія") на користь позивача
суму основного боргу в розмірі 49 980,34
грн., відсотки за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 100 000,00 грн.
та збитки в розмірі 29 988,20
грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір у розмірі 3 599,37
грн. на ТОВ "Сільськогосподарське
виробниче підприємство
"Агротехнологія" (2-го відповідача).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 220, 225 Господарського кодексу
України, ст. ст. 525, 526, 543, 546, 554, 559, 610, 612, 629,
655, 692, 901 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

У задоволенні позову в частині
солідарного стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фавіст", м.
Харків та Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське виробниче
підприємство "Агротехнологія", смт.
Первомайське, АР Крим відмовити.

Позовні вимоги в частині стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське виробниче
підприємство "Агротехнологія"
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське виробниче
підприємство "Агротехнологія" (вул.
Молодіжна, 8, смт. Первомайське, АР Крим,
96300, п/р 2397 у філії ПАТ ПІБ в м.
Армянськ, АР Крим, МФО 324407) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нертус Агро"
(вул. Сімнадцятого партз'їзду, 38А, к.
23, м. Харків, 61075, ,
п/р 5101 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО 300346) 49
980,34 грн. основного боргу, 100 000,00 грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 29 988,20
грн. збитків та 3 599,37 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.04.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко