м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1568/14 14.04.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах"доВідкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії
"Оранта"простягнення 50000 грн. 00
коп.Представники: від позивача:
Діденко І.В. - представник за
довіреністю № Э.37.7.0.0/Д-841 від 08.11.2013від
відповідача: Савісько В.В. -
представник за довіреністю № 08-03-29/62-14
від 26.02.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.02.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" з вимогами до
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" про стягнення 50000 грн.
00 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (Поліс № ВВ/8726648)
не виконав зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди майну власника
автотранспортного засобу Renault Clio Symbol,
державний номер НОМЕР_1, водієм
транспортного засобу КАВЗ 685, державний
номер НОМЕР_2, цивільна
відповідальність власника якого
застрахована відповідачем відповідно
до Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВВ/8726648, та право вимоги за
якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 06.02.2014 порушено провадження у
справі № 910/1568/14 та справу призначено до
розгляду на 21.02.2014.

13.02.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника позивача надійшли
документи на виконання вимог суду.

14.02.2014 відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву.

Судове засідання призначене на 21.02.2014
не відбулось.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справу
№ 910/1568/14 передано на розгляд судді
Головіній К.І.

Ухвалою Господарського суду м. Києві
від 24.02.2014 (суддя Головіна К.І.) справу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 17.03.2014.

Розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 справу № 910/1568/14 передано на
розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 розгляд справи відкладено на
31.03.2014, у зв'язку із неявкою
представника відповідача та
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

26.03.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшли заперечення на заяву
про застосування строків позовної
давності.

28.03.2014 до відділу діловодства
Господарського суду м. Києва від
позивача надійшли додаткові пояснення
по справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 31.03.2014 розгляд справи відкладено на
14.04.2014, у зв'язку із неявкою
представника відповідача та
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

У судове засідання 14.04.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по суті справи. Представник
відповідно в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просять суд
їх задовольнити.

Представник відповідача надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких заперечує проти заявлених
позовних вимог з підстав, викладених у
відзиві на позовну заяву. В
обґрунтування своїх заперечень,
представник відповідача посилається
на сплив строку позовної давності

У судовому засіданні 14.04.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази
та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки, виданої
Полтавською ОР ДПС ДАІ УМВС України в
Полтавській області (вх. № 7503
від 28.07.2009) та постанови Полтавського
районного суду Полтавської області від
16.09.2009 у справі № 3-1086/2009р. встановлено,
що ОСОБА_4 27.07.2009 о 10 год. 10 хв., керуючи
автобусом КАВЗ 685, державний номер
НОМЕР_2, що належить учгоспу
«Ювілейний», на 168км+41м а/ш Суми-Полтава
на перехресті, виконуючи поворот
ліворуч, не надав перевагу в русі
автомобілю Renault, державний номер
НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_5,
який рухався прямо, внаслідок чого
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Вищевказаною постановою ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу у сумі 340 грн. 00 грн.

Згідно з договором страхування
наземного транспорту № PLKPA00023323 від
26.10.2006, укладеним між Закритим
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Інгосстах» (страховик) та
ОСОБА_5 (страхувальник) (вигодонабувач
Приватбанк), застраховано майнові
інтереси страхувальника, що не
суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
або розпорядженням транспортним
засобом марки Renault Clio Symbol, державний
номер НОМЕР_1.

У відповідності до пункту 1.1. статуту
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Закритого акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» (протокол № 1/2011 від
27.04.2011), Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Інгосстрах» є
новим найменуванням Закритого
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах».

Положеннями пункту 9 договору
визначено строк дії договору та
встановлено, що договір діє 12 місяців
(один рік) з 26.10.2007 по 25.10.2008 включно. При
бажанні страхувальника застрахувати
ТЗ на строк, більший за 12 місяців, та у
разі сплати страхового платежу договір
вважається щорічно продовженим на
відповідний строк, за який здійснена
сплата страхового платежу.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи меморіальних ордерів № 1HFV від
25.10.2007 та № 0VGD від 24.10.2008
страхувальником сплачені страхові
платежі та відповідно продовжено строк
дії договору страхування наземного
транспорту № PLKPA00023323
від 26.10.2006.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України "Про страхування" договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Дана
норма кореспондується із статтею 979
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
страхування" страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25
Закону України «Про страхування»
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Згідно зі страховим актом, складеним
позивачем, № И-12149 від 23.09.2009, з
урахуванням акту огляду транспортного
засобу від 30.07.2009, рахунку № 153 від
01.09.2009, виставленого ПП «ОСОБА_6», та
рахунку № 590 від 01.09.2009, виставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Приват-Авто», сума
страхового відшкодування за договором
страхування наземного транспорту №
PLKPA00023323 від 26.10.2006 склала 54874 грн. 15 коп.
(55571 грн. 60 коп. (вартість
відновлювального ремонту) - «мінус» 697
грн. 45 коп. (франшиза).

Судом встановлено, що наведені у
рахунках роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, що зазначені у довідці
Полтавського ОР ДПС ДАІ УМВС України в
Полтавській області (вх. № 7503 від
28.07.2009), складеної за обставинами ДТП.

На підставі заяви про перерахування
страхового відшкодування від 23.09.2009
№ 14356421, позивачем виплачено
страхове відшкодування в розмірі 54874
грн. 15 коп., що підтверджується
платіжними дорученнями № 14590 tr. JBKL91002L06KE
1 від 02.10.2009 (одержувач: «ЧП ОСОБА_6»,
призначення платежу: «Вып. стр. возм.
ОСОБА_3, ИНПНОМЕР_3 (дог. PLKPA00023323 от 26.10.2006,
акт И1 2149 от 23.09.09) за рем авт.сог. сч. 153 от
01.09.2009, без НДС») та № 14591 tr. JBKL91002L06LN 1 від
02.10.2009 (одержувач: «ООО Приват-Авто»,
призначення платежу: «Вып. стр. возм.
ОСОБА_3, ИНПНОМЕР_3 (дог. PLKPA00023323 от 26.10.2006,
акт И1 2149 от 23.09.09) за рем авт.сог. сч. 590 от
01.09.2009, без НДС»), належним чином
засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи.

Як встановлено судом, відповідно до
відомостей з Централізованої бази
даних Моторного (транспортного)
страхового бюро України, станом на
27.07.2009, цивільна відповідальність
власника транспортного засобу КАВЗ 685,
державний номер НОМЕР_2, застрахована
Відкритим акціонерним товариством
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" відповідно до Полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВВ/8726648 з встановленим
розміром страхової суми за шкоду
заподіяну майну - 50000 грн., франшизи - 0
грн. 00 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Нормами статті 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Згідно з статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті
512 Цивільного кодексу України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок виконання
обов'язку боржника третьою особою.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право вимоги до особи
відповідальної за заподіяний збиток,
оскільки відповідно до статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування перейшло право вимоги,
яке страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Так як цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу марки КАВЗ 685,
державний номер НОМЕР_2, була
застрахована Відкритим акціонерним
товариством Національної акціонерної
страхової компанії "Оранта" за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № ВВ/8726648 тому, відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП водієм
транспортного засобу КАВЗ 685, державний
номер НОМЕР_2, власнику
автотранспортного засобу Renault Clio Symbol,
державний номер НОМЕР_1, покладається
на відповідача.

Отже, документами, які підтверджують
дійсний розмір витрат, пов'язаних з
відновлювальним ремонтом
автотранспортного засобу Renault Clio Symbol,
державний номер НОМЕР_1 є рахунок № 153
від 01.09.2009, виставлений ПП «ОСОБА_6», та
рахунок № 590 від 01.09.2009, виставлений
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Приват-Авто», а
також платіжні доручення № 14590 tr.
JBKL91002L06KE 1 від 02.10.2009 та № 14591 tr. JBKL91002L06LN 1
від 02.10.2009, якими підтверджується факт
оплати позивачем даних рахунків.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів ВВ/8726648 розмір
франшизи складає 0 грн., розмір
страхової суми за шкоду заподіяну
майну - 50000 грн.

У судовому засіданні 14.04.2014
представником відповідача, відповідно
до відзиву на позов, заявлено
клопотання про застосування позовної
давності щодо заявлених позовних
вимог.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу
України встановлено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 2 статті 267
Цивільного кодексу України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності.

Відповідно до положень статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України "Про страхування" від
дня страхового випадку внаслідок
заміни кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані
страхувальнику збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 Цивільного кодексу України
заміна сторін у зобов'язанні не змінює
порядку обчислення та перебігу
позовної давності. При цьому строк
позовної давності у страховому
зобов'язанні є загальним (три роки) та
його перебіг починається від дня
настання страхового випадку.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки. При
цьому строк позовної давності у
страховому зобов'язанні є загальним
(три роки) та його перебіг починається
від дня настання страхового випадку.
Аналогічна позиція міститься у
постанові Верховного Суду України №
6-112цс13 від 25.12.2013.

Відповідно до частини 1 стаття 111-25
Господарського процесуального кодексу
України Рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачає, що позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» законом не встановлено вимог
щодо форми заяви сторони про сплив
позовної давності. Відтак її може бути
викладено у відзиві на позов або у
вигляді окремого клопотання,
письмового чи усного.

У відповідності до положень пункту 2.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» визначено, що з
урахуванням положення частини
четвертої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії суду).

Твердження позивача щодо відсутності у
позивача можливості до розгляду по
суті Полтавським райсудом Полтавської
області справи № 545/1826/13-ц за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» до
ОСОБА_4 та ДП «Сільськогосподарське
підприємства «Ювілейне» за участю
третіх осіб ОСОБА_7 та Національної
акціонерної страхової компанії
«Оранта» про стягнення виплат
страхового відшкодування, дізнатися
про факт страхування цивільно-правової
відповідальності власника
транспортного засобу марки КАВЗ 685,
державний номер НОМЕР_2, Відкритим
акціонерним товариством Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" за Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВВ/8726648, не
приймаються судом до уваги, оскільки у
відомостях про дорожньо-транспортну
пригоду № 8441644, сформованих АІПС ДТП, що
відбулась 27.07.2009 о 10 год.10 хв. на 168 км. 41
м. дороги Н-12 Суми-Полтава, за участю
автобусу КАВЗ 685, державний номер
НОМЕР_2 та автомобілю Renault, державний
номер НОМЕР_1, міститься інформація про
наявність полісу цивільно-правової
відповідальності власника
транспортного засобу КАВЗ 685, державний
номер НОМЕР_2, виданого Відкритим
акціонерним товариством Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта", із зазначенням серії, номеру,
та строку чинності.

З огляду на зазначене, позивач мав
можливість дізнатися про порушення
його прав відповідачем, крім того,
інформація щодо страхування
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу КАВЗ 685,
державний номер НОМЕР_2, міститься у
постанові Полтавського районного суду
Полтавської області від 16.09.2009 у справі
№ 3-1086/2009р.

Крім того, суд не приймає твердження
позивача щодо переривання строку
перебігу позовної давності, у зв'язку
із пред'явленням позивачем у травні 2012
року та листопаді 2012 року позовів до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
стягнення витрат по сплаті
відшкодування в порядку регресу, з
огляду на наступне.

Згідно з нормами частин 1 та 2 статті 264
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку, у разі пред'явлення особою
позову до одного із кількох боржників,
а також якщо предметом позову є лише
частина вимоги, право на яку має
позивач.

Як встановлено судом, ухвалою
Полтавського райсуду Полтавської
області від 10.05.2012 у справі № 1625/1847/12
(2/1625/825/12) позовну заяву ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про стягнення витрат по
сплаті страхового відшкодування у
порядку регресу залишено без руху та
позивачу надано строк для усунення
недоліків протягом п'яти днів з дня
отримання ним копії ухвали. Крім того,
ухвалою Полтавського райсуду
Полтавської області від 11.06.2012 у справі
№ 1625/1847/12 (2/1625/825/12) позовну заяву ПАТ
«Страхова компанія «Інгосстрах» до
ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
стягнення витрат по сплаті страхового
відшкодування у порядку регресу, у
зв'язку з не усунення позивачем
недоліків позову, відповідно до ухвали
суду від 10.05.2012, визнано неподаною та
повернуто позивачем.

У відповідності до пункту 4.4.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини другої статті 264 Цивільного
кодексу України переривання перебігу
позовної давності шляхом пред'явлення
позову матиме місце у разі не
будь-якого подання позову, а
здійсненого з додержанням вимог
процесуального закону, зокрема, статей
54, 56, 57 Господарського процесуального
кодексу України. Тому якщо
господарським судом у прийнятті
позовної заяви відмовлено (стаття 62
ГПК) або її повернуто (стаття 63
названого Кодексу), то перебіг позовної
давності не переривається. Так само не
перериває цього перебігу подання
позову з порушенням правил
підвідомчості справ.

Як встановлено судом, 27.04.2013 Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Інгосстрах» звернулось до
Полтавського райсуду Полтавської
області з позовом до ОСОБА_4 та ДП
«Сільськогосподарське підприємства
«Ювілейне» за участю третіх осіб
ОСОБА_7 та Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» про
стягнення виплат страхового
відшкодування, за яким 21.05.2013 ухвалою
Полтавського райсуду Полтавської
області відкрито провадження у справі
№ 545/1826/13-ц. 27.12.2013 рішенням Полтавського
райсуду Полтавської області у справі №
545/1826/13-ц відмовлено Приватному
акціонерному товариству «Страхова
компанія «Інгосстрах» відмовлено в
задоволенні зазначеного позову у
зв'язку із сплавом строку позовної
давності.

Таким чином, позов до ОСОБА_4 та ДП
«Сільськогосподарське підприємства
«Ювілейне» (співборжника) було
пред'явлено після спливу 3-річного
строку з моменту ДТП.

З огляду на вищевикладене та беручи до
уваги те, що страховий випадок мав
місце 27.07.2009, а позивач звернувся з
даним позовом до суду 31.01.2014, суд вважає,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача 50000 грн. 00 коп. не
підлягають задоволенню, у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 22.04.2014

Суддя
І.М. Отрош