ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 р.
Справа № 914/754/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клов", м. Київ

до відповідача: Фермерського
господарства "Серміш Агро", с. Ожидів,
Буського району, Львівської області

про стягнення заборгованості у розмірі
3 483 663,57 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: Грицик А.В. - представник
за довіреністю № 19/1 від 25.10.2013р.;

Від відповідача: не з`явився.

Господарським судом Львівської
області розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Клов" до
Фермерського господарства "Серміш
Агро" про стягнення заборгованості у
розмірі 3 483 663,57 грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 06.03.2014р.
прийнято справу до розгляду та
призначено на 24.03.2014р. Ухвалою суду від
24.03.2014р. у зв'язку неявкою представника
відповідача та невиконання вимог
ухвали суду розгляд справи відкладено
на 10.04.2014р.

В судовому засіданні 10.04.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримує з підстав зазначених в
позовній заяві, просить позов
задоволити повністю. Просить стягнути
з відповідача на користь позивача суму
попередньої оплати в розмірі 2 460 570,79
грн., пеня з вартості непоставленого
товару 38 753,98 грн. та штрафу в розмірі 30%
від здійсненої передоплати в сумі 984
338,80 грн.

Відповідач повторно у судове
засідання 10.04.2014р. явку повноважного
представника не забезпечив, причин
неявки та невиконання вимог ухвал суду
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм
правом подання відзиву на позовну
заяву та надання доказів в порядку
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не
використав наданого законом права на
участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши наявні у справі
докази, судом встановлено наступне.

Між сторонами у справі укладено
договір поставки №КЛВ240413/3 від 24.04.2013
року (надалі - Договір), що належним
чином підписаний та скріплений
печатками сторін. У відповідності до
положень цього Договору Продавець
(відповідач у справі) зобов'язується
передати у встановлені строки олійні
культури - сою врожаю 2013р., надалі -
«товар», а покупець (позивач у справі)
прийняти та оплатити це товар
(п.1.1.Договру).

Відповідно п.п. 2.1.1. Договору продавець
зобов'язаний поставити покупцю урожай
сої, у кількості, яка буде дорівнювати
1283,797 тонни, та буде вирощена та зібрана
в 2013р. на земельній ділянці/ділянка
сільськогосподарського призначення,
які належать продавцю.

Загальна базова вартість товару,
узгоджена сторонами на момент
укладення Договору становить 3 081 113,36
грн.(п 5.2. Договору).

Відповідно до Договору кінцевий строк
поставки 01.11.2013р.(п.п. 4.2.1).

30.08.2013р. сторонами підписано Додаткову
угоду № 2 до Договору, в якій внесли
зміни в частині збільшення кількості
поставки сої, а саме до 1 367,137 тон та
відповідно до збільшення її вартості,
що становить 3 281 129,36 грн.

Відповідно до п. 5.3. Договору покупець
зобов'язується зробити 100% передоплату
вартості товару шляхом перерахування
на розрахунковий рахунок продавця
грошових коштів у розмірі передбачених
в п.5.2. Договору.

На виконання п. 5.3. умов Договору та
додаткової угоди №2 до Договору
позивач здійснив попередню оплату
вартості товару в сумі 3 281 129,36 грн., що
підтверджується відповідними
платіжними доручення: № 3411 від 1.05.2013р.
на суму 581 113,36 грн.; № 3419 від 20.05.2013р. на
суму 600 000,00 грн., № 3454 від 17.05.2013р. на суму
1 900 000,00 грн. та № 4113 від 11.09.2013р. на суму
200 016,00 грн.

В свою чергу, відповідач поставив
позивачу товар лише на загальну суму 820
558,57 грн., що підтверджується видатковою
накладною № 139 від 19.11.2013р., яка
скріплена печатками та підписана
сторонами, що на 2 460 570,79грн. менше від
належної суми, передбаченої умовами
Договору. Даний факт відповідачем у
справі не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в обумовлені сторонами
граничні строки, обумовленою кількістю
товару позивачу на загальну суму 2 460
570,79 грн. не поставив, що
підтверджується Актом звірки
взаєморозрахунків станом на 21.11.2013р.
підписаного сторонами та скріпленого
печатками без жодних застережень.

Відповідно п.6.5. покупець має право
розірвання Договору в односторонньому
порядку і вимагати відшкодування
витрат і збитків, якщо продавець
допустив прострочення поставки
(передачі у власність) товару згідно
п.4.2.1 Договору. Договір вважається
розірваним в односторонньому порядку з
ініціативи Покупця з моменту
направлення покупцем відповідного
повідомлення продавцю.

28.03.2014р. на підставі п.6.5. Договору
позивачем надіслано відповідачу
повідомлення про розірвання Договору
поставки та вимогою про повернення
коштів попередньої оплати (докази
надіслання в матеріалах справи).

Відповідно до п. 7.3 Договору за
недопоставлену (несвоєчасну поставку)
товар у строк та обсяги відповідно до
п.п. 4.2.1 Договору, продавець
зобов'язується сплатити покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення поставки
від базової вартості непоставленого/
несвоєчасно поставленого товару
згідно п. 5.1 Договору. Уразі
прострочення поставки на термін більше
5-ти робочих днів продавець додатково
до пені зобов'язується сплатити штраф у
розмірі 30% від розміру здійсненої
покупцем передоплати згідно п.5.3.
Договору.

Позивач просить стягнути з відповідача
суму попередньої оплати, на яку
відповідач не провів поставки товару,
тобто на 2 460 570,79 грн. На підставі п.7.3.
Договору позивач просить стягнути 38
753,98 грн. пені та 984 338,80 грн. - штрафу.

На момент розгляду справи доказів
погашення заборгованості сторонами у
справі суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 статті 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли
зобов'язання на підставі договору
купівлі-продажу (поставка) в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари)в сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. Статтею 611 Цивільного
кодексу України передбачені наслідки
порушення зобов'язання.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до вимог статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до статті 693 Цивільного
кодексу України якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Відповідно ч. 1 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до п. 6.5. Договору
передбачено право на розірвання
Договору, у випадку прострочення
поставки.

Виходячи з вищенаведеного, вимога
позивача про стягнення суми
попередньої оплати 2 460 570,79 грн. є
обґрунтованою, підтвердженою
матеріалами справи, такою, що не
заперечується відповідачем та
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3 Договору за
недопоставлену (несвоєчасну поставку)
товар у строк та обсяги відповідно до
п.п. 4.2.1 Договору, продавець
зобов'язується сплатити покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення поставки
від базової вартості непоставленого/
несвоєчасно поставленого товару
згідно п. 5.1 Договору. Уразі
прострочення поставки на термін більше
5-ти робочих днів продавець додатково
до пені зобов'язується сплатити штраф у
розмірі 30% від розміру здійсненої
покупцем передоплати згідно п.5.3.
Договору.

З приводу одночасного нарахування пені
та штрафу суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступне. В
Інформаційному листі Вищого
господарського України від 13.07.2012р. №
01-06/908/2012 зазначено про те, що у випадках
порушення виконання господарських
зобов'язань чинне законодавство не
встановлює для учасників
господарських відносин обмежень щодо
передбачення умовами договору
одночасного стягнення пені та штрафу,
що узгоджується із свободою договору,
встановленою статтею 627 ЦК України,
коли сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Одночасне стягнення з
учасника господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (постанова від
27.04.2012 №06/5026/1052/2011). Таким чином,
одночасне стягнення пені та штрафу не
суперечить законодавству.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України, враховуючи статтю 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
Господарського кодексу України, в разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Отже, п. 5.3 Договору встановлено штраф у
% відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання, а
саме 30% від розміру здійсненої покупцем
передоплати, а саме 3 281 129,36 грн. (згідно
Додаткової угоду № 2 до Договору).

Факт прострочення виконання
відповідачем обов'язку поставки
оплаченого товару підтверджується
умовами Договору та матеріалами
справи, не заперечується відповідачем.
, а тому вимога позивача про стягнення
штрафу в сумі 984 338,80 грн., нараховані
правомірно та підлягають стягненню.

Щодо нарахування пені, суд здійснив
перерахунок відповідно до ст. 253 ЦК
України - перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок, встановив,
що стягненню підлягає пеня в сумі 38 560,18
грн. за період з 02.11.2013р. по 15.12.2013р., а
саме: 2 460 570,79 грн.(сума заборгованості) *
0,035616438 (одлікова ставка НБУ - 6,5%*2/365 днів)
/100% *44 (кількість днів прострочення) = 38
560,18 грн. В частині стягнення пені в сумі
193,80 грн. слід відмовити.

Згідно з ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Відповідно до
ст.34 Господарського процесуального
кодексу України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог частково.

Судовий збір відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України підлягає розподілу між
сторонами пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 179, 188, 193, 231, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст. 11, 509, 549, 610, 611, 612,
626, 627, 629, 693 Цивільного кодексу України,
та ст.ст. 1, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства
«Серміш Агро» (80530, Львівська область,
Буський район, село Ожидів;
ідентифікаційний код юридичної особи
34107325) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Клов» (01133,м. Київ,
вул. Кутузова, 18/7, кімната 505;
ідентифікаційний код юридичної особи
31111564) 2 460 570,79 грн. - суму попередньої
оплати, 38 560,18 грн. - пені, 984 338,80 грн. -
штрафу та 69 669,40 грн. - витрат по оплаті
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
14.04.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.