донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

15.04.2014 справа №905/716/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Стойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:не
з»явився;від відповідача:не
з»явився;від третьої особи 1: від
третьої особи 2:не з»явився; не
з»явився;розглянув у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго», м. Київ на рішення
господарського суду Донецької
областівід14.03.2014 рокуу справі№ 905/716/14
(суддя Зекунов Е.В.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Центренерго», м. Київдо
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение», м. Донецькза
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача 1.Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас», м. Донецьк;
2.Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м.
Стаханов Луганської
областіпровідшкодування збитків у
розмірі 51 937 грн. 56 коп. ВСТАНОВИВ:

У 2014 році Публічне акціонерне
товариство «Центренерго», м. Київ
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение», м. Донецьк про
відшкодування збитків у розмірі 51 937
грн. 56 коп.

Ухвалою від 19.02.14 року господарський
суд Донецької області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1.Публічне
акціонерне товариство
«Шахтоуправління «Донбас», м.
Донецьк; 2.Фізичну особу - підприємця
ОСОБА_4, м. Стаханов Луганської області.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 14..03.14 р. у
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго», м. Київ до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрвостокснабжение», м. Донецьк про
відшкодування збитків у розмірі 51 937
грн. 56 коп. було відмовлено у повному
обсязі в зв»язку з недоведеністю.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Центренерго», м. Київ, з
прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим із порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Донецької області від 14.03.14 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго», м. Київ у повному обсязі.

Третя особа - 1 надала заперечення на
апеляційну скаргу, якими просила
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представники сторін та третіх осіб до
судового засідання не з'явилися, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, про що
свідчать поштові повідомлення про
вручення 08.04.14р. уповноваженим особам
підприємства ухвали суду про порушення
апеляційного провадження від 04.04.14р.
Через канцелярію суду отримано
клопотання представника третьої особи
- 1 про відкладення розгляду справи у
зв»язку з зайнятістю представника
третьої особи - 1 в іншому судовому
процесі, яке судовою колегією
розглянуто та відхилено, оскільки
участь у справі приймають юридичні
особи, а не фізичні і третя особа - 1 мала
можливість направити до судового
засідання іншого представника третьої
особи - 1, явка сторін та третіх осіб
ухвалою суду від 04.04.2014р. не була
визнана обов»язковою і судова колегія
попереджувала, що у випадку неявки
сторін та третіх осіб, справу буде
розглянуто за наявними в ній
матеріалами. Сторони та третя особа - 2
про причину неявки суд не повідомили,
своїми процесуальними правами,
передбаченими статтями 22, 27
Господарського процесуального кодексу
України, не скористалися, ніяких
клопотань з цього приводу судовій
колегії не надали, явка сторін та
третіх осіб ухвалою суду від 04.04.14 р. не
була визнана обов'язковою, неявка без
поважних причин у судове засідання
представників сторін та третіх осіб не
тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третім
особам по справі в установленому
порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 905/716/14.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення суду відповідає вимогам
чинного законодавства України,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.10.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Центренерго» (покупець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение» (постачальник)
було укладено договір поставки вугілля
№ 111/9, відповідно до умов якого
постачальник зобов»язався поставити
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах і за
якісними характеристиками,
приведеними в цьому договорі, а
покупець зобов»язався прийняти
вугілля, оплачувати його вартість
відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.3 договору, вугілля
постачається рівномірно протягом
періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція надходження)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення торговельних термінів
«Інкотермс» в редакції 2000 року, які
застосовуються із врахуванням
особливостей, пов'язаних з умовами
цього договору та його
внутрішньодержавним характером.

Пунктом 3.1.3 договору передбачено, що в
період з 15 листопада по 15 березня
постачальник зобов'язаний проводити
профілактичні міри щодо запобігання
змерзанню вугілля у дорозі (сушіння,
переморожування, промаслення тощо)
відповідно до «Правил перевезення
вантажів» та п. 8.2. ДСТУ 4083-2002.

Згідно з п. 5.1 договору, приймання
вугілля по кількості і якості
здійснюється у відповідності до вимог
Інструкції держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від
25.04.1966 р. № П-7 (із змінами та
доповненнями), ДСТУ 4083-2002 „Вугілля
кам'яне та антрацит для пиловидного
спалювання на теплових
електростанціях. Технічні умови", ДСТУ
4096-2002 „Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб до
лабораторного випробування", ГТР
34.09.110-2003 „Вхідний контроль палива на
ТЕС та організація претензійної
роботи", Статуту залізниць України та
нормативних актів України, виданих
відповідно до Статуту залізниць
України та інших нормативних
документів України, прийнятих на
заміну або доповнення вищевказаних
нормативних документів в частині, що не
суперечить договору.

Відповідно до п. 7.5 договору,
постачальник повністю відшкодовує всі
збитки покупця, пов'язані з прийманням
і вивантаженням змерзлого вугілля та
збитки, понесені у випадку проведення
ремонту, очищення вагонів від залишків
попереднього вантажу на станції
вивантаження.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей
договір набирає чинності з дати його
підписання та діє до 31.01.2013 року.

На виконання умов договору № 111/9 року
на адресу вантажоодержувача -
Трипільської ТЕС Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго» в грудні 2012 року від
вантажовідправника Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Донбас» надійшло 33
вагони з вугіллям за залізничними
накладними №№ 50583046, 50563840, 50578962, 50626811,
50626720, 50627777, 50627835, 50617828, 50610609, 50657477, 50617869,
50657378, 50829308.

Як зазначає позивач у своєму позові,
під час розвантаження зазначених
вагонів було виявлено, що вугілля
змерзле, не відставало від бортів
вагонів, у зв'язку з чим Трипільською
ТЕС для відновлення сипучості вугілля
розігрівалися вагони. Внаслідок
затримки вагонів зі спірною партією
вугілля, на залізничній станції
Трипілля були складені акти загальної
форми № 4438 від 22.12.2012р., №4439 від 23.12.2012р.,
№ 4441 від 23.12.2012р., №4464 від 24.12.2012 р., № 4498
від 27.12.2012р. та №4491 від 26.12.2012р., в яких
зазначено, що затримка вагонів на
станції призначення в очікуванні
подачі і під вантажні операції з вини
клієнта, вагони простоюють на коліях
станції в очікуванні звільнення
вантажного фронту Трипільської ТЕС.

У зв»язку з чим залізницею були
нараховані позивачу суми за зберігання
вантажу у вагонах на станції
призначення та підходах на загальну
суму 11 729 грн. (без ПДВ), що
підтверджується накопичувальними
картками №№ 24120849, 25120850, 29120860 та
переліками Тех. ПД №№ 2412, 2512, 2912, які
підписані вантажоотримувачем із
запереченнями.

Крім того, як зазначає позивач, ним були
понесені додаткові витрати у вигляді
сплати зборів за користування вагонами
на загальну суму 2 289 грн. 20 коп., що
підтверджується відомостями про
надання послуг з перевезення вантажів
та послуг, пов»язаних з перевезенням
вантажів №№25121531, 31121532 та актами здачі -
приймання робіт №№ЗТ-0000527, ЗТ - 0000528.

Також на виконання умов договору № 111/9
року на адресу вантажоодержувача -
Трипільської ТЕС Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго» в грудні 2012 року від
вантажовідправника Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 надійшло 15 вагонів з
вугіллям за залізничними накладними
№№ 50853928, 50727585.

Під час розвантаження зазначених
вагонів було виявлено, що вугілля
змерзле, не відставало від бортів
вагонів, у зв'язку з чим Трипільською
ТЕС для відновлення сипучості вугілля
розігрівалися вагони. Внаслідок
затримки вагонів зі спірною партією
вугілля, на залізничній станції
Трипілля були складені акти загальної
форми №№ 4491 від 26.12.2012р., №4511 від
28.12.2012р., №4512 від 28.12.2012р., в яких
зазначено, що затримка вагонів на
станції призначення в очікуванні
подачі і під вантажні операції з вини
клієнта, вагони простоюють на коліях
станції в очікуванні звільнення
вантажного фронту Трипільської ТЕС.

У зв'язку з чим залізницею були
нараховані покупцю суми за зберігання
вантажу у вагонах на станції
призначення та підходах на загальну
суму 13 205 грн. 60 коп. (без ПДВ), що
підтверджується накопичувальними
картками №№ 27120857, 29120860, які підписані
вантажоотримувачем із запереченнями
та переліками Тех. ПД №№ 2712, 2912.

Також покупцем були понесені додаткові
витрати у вигляді сплати зборів за
користування вагонами на загальну суму
15 957 грн. 50 коп. (без ПДВ), що
підтверджується відомістю про надання
послуг з перевезення вантажів та
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажів № 31121532 та актом
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ ЗТ-000528.

18.01.2013 року позивач направив на адресу
відповідача лист №06-06/244 разом з
рахунком - фактурою на відшкодування
витрат, понесених позивачем, на який
відповідач листом №12/02-01 від 12.02.2013 р.
повідомив про відсутність підстав для
відшкодування витрат.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 51 937 грн.
56 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Укладення
договору перевезення вантажу
підтверджується складенням
транспортної накладної (коносамента
або іншого документа, встановленого
транспортними кодексами (статутами).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, береться до
уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Позивач при зверненні до суду із
позовом зазначав, що нібито поніс
збитки через порушення відповідачем
умов договору в частині надсилання
змерзлого вугілля, що призвело до
необхідності здійснення позивачем
додаткових витрат.

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457) передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа.

Cудова колегія вважає, що господарський
суд, з огляду на матеріали справи,
дійшов вірного висновку, що в даному
випадку вантажовідправниками по
спірним поставкам вугілля є треті
особи - Публічне акціонерне товариство
«Шахтоуправління «Донбас» та Фізична
особа - підприємець ОСОБА_4

Також в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази по справі
відповідно до норм ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України наявності в даному випадку
суб»єктивної та об»єктивної сторони
спричинених саме відповідачем збитків
позивачу саме у визначеному ним
розмірі.

Оскільки відповідач, Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Укрвостокснабжение», м. Донецьк, у
даній справі, не є ані
вантажовідправником, ані
вантажоодержувачем за спірними
відправками, станції Нижньокринка Дон
та Стаханов Дон (станції відправлення)
прийняли вагони з вантажем до
перевезення без зауважень, колегія
суддів апеляційної інстанції вважає,
що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
недоведення позивачем складової
збитків, які нібито спричинені
позивачу саме з вини відповідача саме в
означеній сумі.

Крім того, визначення позивачем у
позові про стягнення збитків складової
частини - ПДВ є порушенням статті 185
Податкового кодексу України, якою
передбачено, що об»єктом оподаткування
є операції платників податку з
постачання товарів, послуг, ввезення
товарів на митну територію України,
вивезення товарів за межі митної
території України, постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів транспортом, а
нарахування ПДВ на збитки неможливо.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
об»єктивну та суб»єктивну сторони
спричинених відповідачем збитків,
зокрема, причинно-наслідковий зв»язок
між неналежним виконанням саме
відповідачем договірних зобов'язань за
договором поставки вугілля № 111/9 від
15.10.2012 р. та спричиненими позивачу
вантажовідправником збитками саме у
розмірі 51 937 грн. 56 грн., з огляду ще й на
те, що вартість наданих залізницею
транспортних послуг не узгоджена
сторонами в договорі поставки, а є
доведеною саме за договором
перевезення, в якому сторонами є
залізниця, вантажовідправники
(Публічне акціонерне товариство
«Шахтоуправління «Донбас» та Фізична
особа - підприємець ОСОБА_4) і
вантажоотримувач (Трипільська ТЕС
Публічного акціонерного товариства
«Центренерго»), тоді як відповідачем
доведено відсутність його вини.

Згідно з п. 2.10 Правил, усі спірні
питання з розрахунків за перевезення
вантажів і додаткових послуг платники
регулюють безпосередньо з станціями,
які нараховували платежі, і
розрахунковим підрозділом, що
провадили розрахунки. У разі
недосягнення домовленості спірні
питання вирішуються в
претензійно-позовному порядку.

Як вірно дійшов висновку суд першої
інстанції, позивач, не погодившись із
рішенням перевізника щодо списання
коштів з рахунку ТЕС, повинен був
вирішити дане питання в
претензійно-позовному порядку зі
станціями, які нараховували платежі, і
розрахунковим підрозділом, що
провадили розрахунки.

Таким чином, судова колегія вважає, що
господарським судом правомірно було
відмовлено Публічному акціонерному
товариству «Центренерго», м. Київ у
задоволенні позовних вимог про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Укрвостокснабжение», м. Донецьк
збитків у розмірі 51 937 грн. 56 коп.

Доводи апеляційної скарги не прийняті
судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не
впливають на правомірність висновку
прийнятого господарським судом
рішення. Зокрема, посилання скаржника
на умову договору в частині
відшкодування таких витрат судовою
колегією до уваги не прийняті, оскільки
такі збитки повинні доводитися суду
належними засобами доказування (що в
даному випадку мають відношення до
договору перевезення, а не до договору
поставки).

Отже, відповідно до статті 47
Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте
суддею за результатами дослідження
усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Донецької області від 14.03.2014 р. у справі
№ 905/716/14 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права України, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору по
апеляційній скарзі покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Центренерго», м. Київ на рішення
господарського суду Донецької області
від 14.03.2014 р. у справі № 905/716/14 залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Донецької області
від 14.03.2014 р. у справі № 905/716/14 - без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 8 прим:

1 - у справу;

2,3 - позивачу;

4 - відповідачу;

5,6 - третій особі;

7 - ДАГС;

8- ГС Дон. обл.

ОСОБА_6