ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.04.2014
Справа № 905/2105/14

Господарський суд Донецької області у
складі головуючого судді Колесника Р.М.

при секретарі судового засідання Волзі
І.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовною заявою: комунального
підприємства зеленого будівництва
Калінінського району, м. Донецьк

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеценерго», м.
Донецьк

про стягнення заборгованості у розмірі
1598,09 гривень

Представники сторін:

Від позивача: Белгородський Є.О.

Від відповідача: не з'явився

Комунальне підприємство зеленого
будівництва Калінінського району
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеценерго» про
стягнення заборгованості у розмірі
1598,09 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на той факт, що
передбачений договором оренди
нежитлових приміщень №3 від 01.09.2002р.
розмір витрат, пов'язаних з охороною
приміщень в нічний час, в сумі 15,00
гривень на місяць не покриває
фактичних витрат на утримання сторожів
(сплати заробітної плати та соціальних
внесків), у зв'язку з чим просить
стягнути з відповідача суму фактичних
витрат на їх утримання у розмірі 1598,09
гривень за період з травня 2009р. по
квітень 2010р. включно.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав вимоги, вкладені у
позовній заяві.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався. Надав заяву про
застосування строків позовної
давності, у якій просив відмовити у
задоволенні позову з цієї підстави та
розглянути справу без участі
представника.

Перед початком розгляду справи по суті
представника позивача було
ознайомлено з правами та обов'язками
відповідно до ст.ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи, вислухавши
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ

01.09.2002р. позивачем (орендодавцем) та
відповідачем (орендарем) укладено
договір оренди нежитлових приміщень
№3, за умовами п.1.1 якого орендодавець
передав орендарю в орендне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 16,2 кв.м., розташоване
за адресою: 83023, м.Донецьк, вул.
Харитонова, 16 для використання під офіс
та виробництва ремонтно-будівельних
робіт.

Пунктом 1.2 договору передбачено строк
дії договору - з 01.09.2002р. по 01.10.2003р. Якщо
після спливу договору цього строку
жодна зі сторін письмово не повідомить
про його розірвання, договір
вважається продовженим, але на строк не
більший за один рік на тих же умовах.

Відповідно до п. 1.6 договору окрім
орендної плати та плати за комунальні
послуг орендар зобов'язаний, зокрема,
відшкодувати витрати, пов'язані з
охороною приміщення у нічний час
відповідно до розрахунку.

В матеріалах справи наявні розрахунки
за період з травня 2009р. по квітень 2010р.,
в яких визначено вартість витрат з
охорони приміщення - 15,00 гривень на
місяць.

Водночас, посилаючись на те, що розмір
фактичних витрат на охорону приміщення
більший, ніж передбачений умовами
договору, позивач звернувся до суду з
розглядуваним позовом на просить
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 1598,09 гривень, яка, на думку
позивача, утворилася через
відшкодування відповідачем не повної
суми витрат.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає вимоги
позивача до відповідача такими, що
задоволенню не підлягають, враховуючи
наступне.

Зважаючи на статус сторін та характер
правовідносин, останні, згідно ст.ст.1-3
Господарського кодексу України
регламентуються насамперед його
положеннями, Цивільним кодексом
України та умовами договору оренди №3
від 01.09.2002р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Отже, в контексті зазначених норм,
укладений між сторонами договір оренди
№3 від 01.09.2002р. є належною правовою
підставою для виникнення у відповідача
грошових зобов'язань, визначених,
зокрема, умовами п. 1.6 договору щодо
відшкодування витрат на охорону
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського
кодексу України та ст.599 Цивільного
кодексу України за загальним правилом
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що ним не заперечується
факт відшкодування відповідачем
витрат на охорону приміщень на
загальну суму 180,00 гривень за період з
травня 2009р. по квітень 2010р. включно.

Таким чином, відповідачем виконані
зобов'язання з відшкодування витрат на
охорону приміщення в повному обсязі,
передбаченому договором, що в силу
приписів ст. 202 Господарського кодексу
України та ст.599 Цивільного кодексу
України свідчить про припинення
зобов'язання виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, оскільки відповідачем виконано
умову договору щодо відшкодування
витрат на охорону приміщень за
стягуваний період, та позивачем не
надано доказів на підтвердження
існування у відповідача обов'язку з
відшкодування цих витрат у розмірі,
більшому, ніж передбачено договором
оренди №3 від 01.09.2002р., суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача
суми у розмірі 1598,09 гривень, а отже, і
про відмову у задоволенні позову.

Заява відповідача про застосування до
позовних вимог наслідків пропуску
строку позовної давності судом до
уваги не приймається, оскільки
вирішення питання про застосування
позовної давності відбувається у
випадку встановлення судом факту
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача, що потребують
судового захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Цивільного
Кодексу України заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Наведене
зумовлює обов'язок суду перевірити
доводи, викладені в заяві, на предмет
існування цивільного права та факту
його порушення.

В даному випадку, судом факту порушення
прав чи інтересів позивача не
встановлено, що зумовлює висновки суду
про відмову в позові саме з підстав
недоведеності позовних вимог без
перевірки та оцінки доводів стосовно
застосування до розглядуваних
правовідносин строків позовної
давності та наслідків їх пропуску.

Відповідно до ст.4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство в господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх вимог або заперечень.

При цьому, з урахуванням вимог ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи той факт, що позивача було
звільнено від сплати судового збору
ухвалою від 31.03.2014р., судові витрати
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 44, 48, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
комунального підприємства зеленого
будівництва Калінінського району
відмовити.

У судовому засіданні 15.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено
17.04.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Р.М. Колесник