ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.04.14 Справа № 904/711/14

За позовом Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Кіровограда, м. Кіровоград

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Івала", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 50 164, 13 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Полонець О.А. -
представник за дов. № 1442 від 08.08.13

від відповідача: Єрохіна Н.О. -
представник за дов. б/н від 30.10.2013

СУТЬ СПОРУ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Кіровограда звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Івала" про
відшкодування вартості безпідставно
набутого майна - електричної енергії у
розмірі 50164, 13 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, при наданні послуг
позивачеві, безкоштовно набув
електричну енергію, яку позивач
оплатив постачальнику - ПАТ
"Кіровоградобленерго" та просить суд
стягнути її вартість з відповідача.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 10.02.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 03.03.14.

03.03.14 відповідач надіслав відзив на
позовну заяву, в якому просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі, а також, заявляє про
застосування строку позовної давності
у цьому спорі.

Ухвалою від 03.03.2014 розгляд справи
відкладено на 24.03.2014.

24.03.2014 від відповідача надійшло до суду
клопотання про продовження строку
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 24.03.2014 задоволено
клопотання відповідача, строк розгляду
справи продовжено на п'ятнадцять днів
та розгляд справи відкладено на 09.04.2014.

09.04.2014 відповідачем подано клопотання
від 08.04.2014 № 750 про залучення документів
до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.04.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ
міста Кіровограда (далі - позивач) - це
держанва віськова установа, яка
фінансується з державного бюджету та у
відповідності з Законом України "Про
господарську діяльність у Збройних
Силах України" може здійснювати не
комерційну господарську діяльність.
КЕВ м. Кіровоград є юридичною особою,
підрозділом Міністерства оборони
України, діє на підставі Положення. КЕВ
м. Кіровоград здійснює
квартирно-експлуатаційне забезпечення
військових частин, в тому числі,
комунальними послугами: приводить
оплату за електроенергію, за
водопостачання та водовідведення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Івала" (далі -
відповідач) в період з 01.01.2011 по 08.02.2011
надавала послуги з харчування
особовому складу військових частин
Кіровоградського гарнізону (в/ч А 0680, А
0981, А 1840, А 1405, А 1201, А 1880 (3544).

Всього за період 01.01.2011 по 08.02.2011 ТОВ
"Івала" використало 61712 кВт електричної
енергії за діючими на той час тарифами,
загальною вартістю 50164, 13 грн. Кількість
спожитої електричної енергії
підтверджується актами, підписаними
представниками відповідача (арк. с. 10-19
том 1).

Також, позивач виставив відповідачу
рахунки на оплату спожитої електричної
енергії на вищезазначену суму (арк. с.
22-27 том 1), які відповідач не сплатив.

Позивач звертається до господарського
суду з позовом про стягнення з ТОВ
Івала" вартості безпідставно набутого
майна - електричної енергії у розмірі
50164, 13 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України,
оскільки відповідач використовував
електричну енергію без укладення
договору на її постачання.

Господарський суд не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог з
нижченаведених підстав.

Рішенням господарського суду міста
Києва у справі № 4/242 від 22.01.2013
встановлено, що протягом 01.01.2011 по 08.02.2011
відповідач, за заявками командирів
військових частин надавалися послуги з
харчування особового складу в тому
числі і у військових тинах
Кіровоградської області. Послуги
надавалися якісно та своєчасно на
території військових частин та були
прийнятті Міністерством оборони
України в особі командирів військових
частин згідно зведених актів про
надання послуг харчування за
відповідний період. Повноваження
надання таких замовлень на харчування
та приймання наданих послуг
передбачені п. 1.3., 3.3., 3.9., 3.11, 3.12
Тимчасової інструкції про організацію
продовольчого забезпечення
військовослужбовців годування штатних
тварин Збройних Сил України, яка
затверджена наказом Міністерства
оборони України № 106 від 20.03.2008 (арк. с.
45-47 том 1).

У відповідності до ст. 641 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з п. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа,
яка одержала пропозицію укласти
договір, у межах строку для відповіді
вчинила дію відповідно до вказаних у
пропозиції умов договору (відвантажила
товари, надала послуги, виконала
роботи, сплатила відповідну суму
грошей, тощо), яка засвідчує її бажання
укласти договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки (ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу
України (далі - ГК України)
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

З копії заявок на харчування
військовослужбовців, залучених до
матеріалів справи, вбачається, що
останні не містять будь-якої умови, яка
б передбачала зобов'язання
ТОВ «Івала» щодо компенсації вартості
спожитих комунальних послуг (арк. с. 70-200
том 1, арк. с. 1-172 том 2).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави, (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій )
було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Факт надання відповідачем послуг з
харчування особового складу
військових частин за період з 01.01.2011 по
08.02.2011, які були надані останнім на
основі заявок на харчування
військовослужбовців, встановлено
рішенням господарського суду міста
Києва від 22.01.2013 у справі № 4/242.

Таким чином, між замовником -
Міністерством оборони України в особі
командирів відовідних військових
частин та виконавцем - ТОВ «Івала»
згідно із ст. ст. 641 - 642 ЦК України було у
спрощений спосіб укладено договір про
організацію харчування
військовослужбовців у період з 01.01.2011
по 08.02.2011, шляхом подання щоденних
заявок на харчування
військовослужбовців та фактичним
наданням цих послуг ТОВ «Івала», що
підтверджується підписаними зведеними
актами про надані послуги протягом
01.01.2011- 08.02.2011.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що не можна вважати
безпідставним користування
комунальними послугами ТОВ «Івала» на
території військових частин
Кіровоградської області, тому що ці
енергоносії використовувалися
виключно для правомірного надання
послуг, як це встановлено рішенням
господарського суду міста Києва у
справі № 4/242 від 22.01.2013.

Отже, послуг з харчування ґрунтуються
на умовах укладеного між відповідачем
та військовими частинами у спрощений
спосіб договору, а тому обраний
позивачем спосіб захисту своїх прав
шляхом відшкодування вартості
безпідставно набутого майна -
електричної енергії, на підставі ст. 1212
ЦК України не відноситься до способів
захисту прав у правовідносинах, які
ґрунтуються на укладених між сторонами
договорах.

Згідно з ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За викладених обставин, суд приходить
до висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог щодо
відшкодування відповідачем позивачу
вартості безпідставно набутого майна -
електричної енергії у розмірі 50164, 13
грн.

Щодо заяви відповідача про
застосування до позовних вимог строку
позовної давності, передбаченого ст. 257
ЦК України, господарський суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від
дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від
29.05.2013 № 10 за змістом частини першої ст.
261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі зпливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

З огляду на вищенаведене, враховуючи
те, що судом не встановлено порушення
права та охоронюваного законом
інтересу позивача щодо безпідставно
отриманого майна - електричної енергії,
то у задоволені заяви відповідача про
застосування строку позовної давності
до даного спору, слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 14.04.2014

Суддя В.І. Ярошенко