ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року Справа № 57/189 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді: судді:Прокопанич
Г.К., Алєєва І.В. (доповідач), Євсіков
О.О.за участю представників: від
прокуратури:Кузнецова Ю.В., пос. № 023135
від 26.11.2013р.;від позивача 1:Сіднєнко О.Л.,
дов. №513 від 20.12.2013р.;від позивача
2:Мовіле О.С., дов. №14.02/08 від 05.03.2014р.;від
відповідача 1:Котік О.С., дов. №30-12/08 від
30.12.2013р.;від відповідача 2:не з'явився;
від відповідача 3:Бабич О.М., дов. б/н від
20.12.2013р.розглянувши у відкритому
судовому засіданнікасаційну
скаргуТовариства з обмеженою
відповідальністю "Капітальні
інвестиції"на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
28.11.2013р.у справі господарського
суду№57/189 міста Києваза
позовомЗаступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі:
1.Фонду державного майна України;
2.Міністерства охорони здоров'я
Українидо 1.Приватного акціонерного
товариства "Лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця"; 2.Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кармен-Інвест"; 3.Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції"провизнання
недійсним договоруВ С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України, Міністерства
охорони здоров'я України звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кармен-Інвест", Товариства з обмеженою
відповідальністю "Капітальні
інвестиції", в якій просив визнати
недійсним з моменту укладення договір
купівлі-продажу №8000109/2004-34 від 31.08.2004р.,
визнати право власності держави
України в особі Фонду державного майна
України на нежитловий будинок - гараж
площею 354,10кв.м на вул. Курортній, 10б у м.
Києві та витребувати його у власність
держави.

Справа розглядалась господарськими
судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.04.2013р. (складене 19.04.2013р.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р. у
справі №57/189, позовні вимоги
задоволені. Визнано право власності
держави в особі Фонду державного майна
України на нежитловий будинок - гараж
площею 354,10кв.м. на вул. Курортній, 10Б, у
м. Києві вартістю 33 223,20грн. Визнано
недійсним з моменту укладання договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення будинку - гаражу площею
354,10кв.м. на вул. Курортній, 10Б, у м. Києві,
укладений між Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів України "Укрпрофоздоровниця"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "КАРМЕН -ІНВЕСТ".
Витребувано у власність держави
України в особі Фонду державного майна
України з володіння Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції" нерухоме майно,
а саме: нежитловий будинок - гараж,
площею 354,10кв.м., розташований на вул.
Курортній, 10Б, у м. Києві. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий
господарський суд, з яким погодилась
апеляційна інстанція, виходив з того,
що спірне майно є власністю держави і
вибуло з володіння поза її волею,
договір купівлі-продажу укладений без
згоди держави в особі її уповноважених
органів, що стало підставою для
задоволення позову у даній справі. При
цьому, суди дійшли висновку, що Фонд
державного майна України уповноважено
здійснювати функції держави у спірних
відносинах.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Капітальні
інвестиції" з прийнятими судовими
актами не погодилось та звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду та постанову
апеляційної інстанції та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави звернення до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 05.02.2014р. вищезазначена
касаційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
у новому складі колегії суддів:
головуючий суддя - Прокопанич Г.К.,
судді - Алєєва І.В. (доповідач), Євсіков
О.О.

В призначеному судовому засіданні
касаційної інстанції 14.04.2014р. прокурор
та представники позивачів
заперечували проти задоволення
касаційної скарги, представники
першого та третього відповідачів
підтримали вимоги касаційної скарги.
Другий відповідач уповноваженого
представника не направив. Явка не
визнавалась обов'язковою.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм процесуального та
матеріального права, проаналізувавши
доводи з цього приводу, викладені в
касаційній скарзі, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції" підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як було встановлено господарськими
судами попередніх інстанцій,
постановою Ради міністрів Української
РСР від 23.04.1960р. №606 всі санаторії, в
тому числі й санаторій ім. 1-го Травня,
були передані у відання Української
Республіканської ради профспілок
(правонаступник Федерація професійних
спілок України).

04.12.1991р. Федерацією незалежних
профспілок України та Фондом
соціального страхування України на
базі санаторно-курортних закладів та
організацій Української
республіканської ради з управління
курортами профспілок було створено
акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих установ
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", правонаступником
якого є приватне акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до акту прийому-передачі
від 24.01.1992р., на підставі постанови
Президії Ради Федерації незалежних
профспілок України №11-1-1 від 22.11.1991р.
"Про створення акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" останньому
передано майно територіальних
санаторно-курортних установ,
санаторіїв, будинків відпочинку,
пансіонатів, в тому числі санаторій ім.
1-го Травня, згідно переліку до
вищезазначеного акту прийому-передачі.

31.08.2004р. на підставі договору
купівлі-продажу нежилого
будинку-гаражу
№8000109/2004-34 Закрите акціонерне
товариство лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" (продавець)
передало у власність Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Кармен-Інвест" (покупець, який діяв на
підставі договору комісії №26/04/2004 від
26.04.2004р., укладеного з Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції" (комітент))
нежилий будинок - гараж (літ. "Б"),
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Курортна, буд. 10-б, загальною площею
354,10кв.м.

Також господарськими судами
попередніх інстанцій встановлено, що
право власності на спірне нерухоме
майно зареєстроване за Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції".

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, ч. 1 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
вимога про визнання правочину
недійсним може бути заявлена як однією
із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Згідно з приписами ст. 387 ЦК України
власнику надано право витребувати
майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття у
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком правочину, укладеного з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна із
незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК
України. У разі встановлення наявності
речово-правових відносин до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно у
добросовісного набувача. У випадку
якщо особа, яка вважає себе власником
майна, не може належним чином
реалізувати свої правомочності у
зв'язку з наявністю щодо цього права
сумнівів або претензій з боку третіх
осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України
права такої особи підлягають захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання права власності на належне
цій особі майно.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
Вищий господарський суд України у
постанові від 26.12.2012р. у справі №57/189
направляючи справу на новий розгляд до
місцевого господарського суду, звертав
увагу, що при новому розгляді справи
судам необхідно врахувати
вищевикладену правову позицію, яка
узгоджується з судовою практикою
Верховного Суду України.

Крім того, у вищезазначеній постанові
Вищого господарського суду України, з
посиланнями на приписи ст.ст. 256, 257, 261 ЦК
України, зазначалось про необхідність
встановлення коли саме було порушено
право позивача та коли він дізнався про
порушення свого права, а не прокурор,
який є самостійним учасником судового
процесу.

Проте, як вбачається зі змісту
оскаржуваних судових актів
господарських судів попередніх
інстанції фактично вказівки суду
касаційної інстанції не виконано.

Згідно з приписами ст. 11112 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції є обов'язковими
під час нового розгляду справи.

Наведене свідчить, що під час розгляду
справи місцевим господарським судом та
апеляційною інстанцією допущені
порушення ст.ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101, 11112 ГПК
України.

В силу приписів ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права сама
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові місцевого чи
апеляційного господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Враховуючи приписи ст. 1117 ГПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
рішення господарського суду
господарського суду міста Києва від
12.04.2013р. (складене 19.04.2013р.) та постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р. у
справі №57/189 підлягають скасуванню, як
винесені без дослідження всіх обставин
справи, що мають істотне значення для
правильного розгляду спору по суті, з
направленням справи на новий розгляд
до господарського суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
виконати вказівки, що містяться у
постанові Вищого господарського суду
України від 26.12.2012р. у справі №57/189,
вжити всі передбачені законом засоби
для всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи,
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, дати їм
належну юридичну оцінку, і в залежності
від встановлених обставин вирішити
спір у відповідності з нормами чинного
законодавства, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, з
ухваленням законного й обґрунтованого
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Капітальні інвестиції" - частково
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2013р. та
рішення господарського суду міста
Києва від 12.04.2013р. (складене 19.04.2013р.) у
справі №57/189 - скасувати, а справу
передати на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.К. Прокопанич
Суддя (доповідач) І.В. Алєєва Суддя
О.О. Євсіков