ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2014 р.
Справа №917/164/14

за позовом Полтавської прокуратури з
нагляду та додержанням законів у
воєнній сфері, майден Незалежності,1Б,
м.Полтава, 36003 в інтересах держави в
особі Державної служби України з
надзвичайних ситуацій, уповноваженої
представляти її інтереси у спірних
правовідносинах
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення УДСНС
України у Полтавській області,
вул.М.Бірюзова,53, м.Полтава, 36007

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "МаДо", вул. Лізи
Чайкіної, 23, м.Полтава, 36008

про стягнення 1115,96грн.

Суддя Кльопов І.Г.

Представники:

від позивача: Вишня О.А.,

від відповідача: не з"явився.

від прокуратури: Чекерда О.С.

У судовому засіданні 01.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
відповідно до ст.85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про
стягнення з відповідача
заборгованості за Договором №912 від
07.10.2012р. про надання послуг у розмірі
1115,96грн., у т.ч. 941,49грн. - сума основного
боргу, 32,50грн. - 3% річних, 5,65грн. - втрати
від інфляції, 70,42грн. - пеня, 65,90грн. -
штраф.

Від позивача надійшла заява про
зменшення розміру позовних вимог у
зв"язку з добровільним погашенням
відповідачем суми основного боргу (від
31.03.2014р. №41-764/46.03) Позивач просить суд
стягнути з відповідача 32,50грн. - 3%
річних, 5,65грн. - втрати від інфляції,
70,42грн. - пеня, 65,90грн. - штраф.

Відповідно до постанови Пленуму ВГСУ
від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про
зменшення розміру позовних вимог,
судом розглядаються вимоги про
стягнення 32,50грн. - 3% річних, 5,65грн. -
втрати від інфляції, 70,42грн. - пеня,
65,90грн. - штраф.

Відповідач відзив на позов не надав.

Справа розглядається за наявними у ній
матеріалами відповідно до ст.75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив:

Підставою представництва
прокуратурою у суді інтересів держави
відповідно до ч. 2 ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів, внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчинюються у відносинах між
ними або з державою.

Формами представництва інтересів
держави в суді згідно з ч. З ст. 36-1
Закону України «Про прокуратуру»,
зокрема є звернення до суду з позовами
про захист прав юридичних осіб, коли
порушуються інтереси держави.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 36-1
вказаного Закону прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво у будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Пред'явлення даної позовної заяви
Полтавською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
про стягнення заборгованості з ТОВ
«МаДо» викликано захистом інтересів
держави.

Згідно з пунктом 1 «Положення про
Державну службу України з надзвичайних
ситуацій», затвердженого Указом
Президента України №20/2013 від 16 січня 2013
року, Державна служба України з
надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра оборони
України.

Згідно з пунктом 1 «Положення про
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій», затвердженого
наказом ДСНС України від 04.02.2013 року №3,
Управління Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області є територіальним органом
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області, уповноваженим на забезпечення
реалізації державної політики у сферах
цивільного захисту, захисту населення
і територій від надзвичайних ситуацій
та запобігання їх виникненню,
ліквідації надзвичайних ситуацій,
рятувальної справи, гасіння пожеж,
пожежної та техногенної безпеки,
діяльності аварійно-рятувальних служб,
профілактики травматизму
невиробничого характеру. Управління
підпорядковується ДСНС України.

Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення Управління
ДСНС України у Полтавській області є
підрозділом територіального
підпорядкування із статусом державної
аварійно-рятувальної служби, на який
покладено функції держави у сфері
захисту населення і територій у разі
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного, природного характеру,
ліквідації їх наслідків.

Проведеною Полтавською прокуратурою
перевіркою уставлено, що 07.10.2012 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «МаДо» (Замовник) та
Аварійно-рятувальним загоном
спеціального призначення
Територіального Управління МНС
України у Полтавській області
(Виконавець) укладено Договір № 912 на
надання послуг (Договір).

Відповідно до Указу Президента України
від 16.01.2013 року «Про деякі питання
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій» та наказу
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій № 240 від 18.05.2013
року «Про зміну найменування АРЗ СП
(ЗТС, САРЗ) ГТУ (ТУ) МНС України в
Автономній Республіці Крим, областях,
мм. Києві і Севастополі та затвердження
їх статутів (положень) у новій
редакції», найменування
«Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення
Територіального управління
Міністерства надзвичайних ситуацій
України у Полтавській області» змінено
на «Аварійно-рятувальний загін
спеціального призначення Управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у Полтавській
області».

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом є
перевезення надгабаритних та
великовагових вантажів спеціальним
автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 3.1.1 даного Договору,
«Виконавець» зобов'язувався надати
автотранспортні, технічні та інші
послуги згідно письмових заявок
«Замовника», а «Замовник» взяв на себе
зобов'язання у 10-ти денний строк після
отримання рахунку та послуги,
розрахуватися за надані послуги згідно
калькуляцій, приймально-здавальних
актів, товарно-транспортних накладних
та інших документів, що засвідчують
надання відповідних послуг ( п. 3.2.1
Договору).

На виконання умов даного Договору
позивач виконав роботи з
автотранспортних послуг на загальну
суму 941,49 грн. (згідно калькуляцій №10026,
№10027), що підтверджується
товарно-транспортними накладними
№636075, №636069, підписаних представниками
сторін та скріплених печатками.

Претензій стосовно виконання умов
Договору з боку ТОВ «МаДо» не
надходило.

В свою чергу, відповідач у
відповідності до; п. 3.2.1 зазначеного
Договору взяв на себе зобов'язання у
10-ти денний строк після отримання
рахунку та послуги, розрахуватися за
надані послуги згідно калькуляцій,
приймально-здавальних актів,
товарно-транспортних накладних та
інших документів, що засвідчують
надання відповідних послуг.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України,
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських правовідносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його строк,
встановлений договором або законом (ст.
612 ЦК України).

На момент звернення позивача з позовом
до суду борг відповідача становив
941,49грн. Однак, в процесі розгляду
справи, відповідач сплатив суму
основного боргу у розмірі 941,49грн..

Відповідно до п.7.2 Договору в разі
виникнення заборгованості перед
"Виконавцем", "Замовник" гарантує
погашення заборгованості, яка виникла
впродовж 3-х днів та виплату "Виконавцю"
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, визначеної на момент
виникнення заборгованості за кожен
день прострочки платежу.

Так відповідачу за неналежне виконаня
своїх зобов"язань за Договором на
надання послуг №912 від 07.11.2012р.
нараховано пеню у розмірі 70,42грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу та три проценти річних від
простроченої суми. Сума 3% річних
становить - 32,50грн., а сума витрат
інфляційних нарахувань становить -
65,65грн.

Крім того, позивач заявив вимоги про
стягнення з відповідача 65,90грн.
штрафних санкцій згідно ст.231 ГПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
відмовляє в задоволенні позовних вимог
щодо стягнення 65,90 грн. штрафу, виходячи
з наступного:

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у
разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо
якості (комплектності) товарів (робіт,
послуг) стягується штраф у розмірі
двадцяти відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального
права дає підстави для висновку, що
застосування до боржника, який порушив
господарське зобов'язання, санкції у
вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2
ст. 231 ГК України, можливо за сукупності
таких умов: - якщо інший розмір певного
виду штрафних санкцій не передбачено
договором або законом; - якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки; - якщо
допущено прострочення виконання
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
і вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що застосування положення
абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України до грошових
зобов'язань, які порушені у даному
випадку, було б помилковим, адже судом
встановлено, що між сторонами у справі,
що розглядається, виник спір щодо
неоплати товару за договором на
надання послуг (тобто, порушено саме
грошове зобов"язання).

Крім того, слід зазначити, що
відповідно до п.2.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р.,
штрафні санкції, передбачені абзацом
третім частини другої статті 231 ГК
України, застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
65,90грн. штрафу.

Відповідно до ст.49 ГПК України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суддя, -

В И Р І Ш И В :

.1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «МаДо» (36000,
м. Полтава, вул. Л. Чайкіної, 23; Код 23810380,
ШН №47 р/р 01 в ОПФ банку
«Фінанси та кредит» м. Полтава МФО 331832)

- на користь
Аварійно-рятувального загону
спеціального призначення Управління
Державної служби з надзвичайних
ситуацій України у Полтавській області
(36007, м. Полтава, вул. М.Бірюзова, 53; р/р
8208 в ГУ ДКСУ у Полтавській
області, МФО 831019, код 08804689, ШН № 16,
св. №200129941) 32,50 грн. - 3% річних; 5,65 грн. -
втрати від інфляції; 70,42 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань;

- в доход Державного бюджету України
(отримувач коштів: УДКСУ у м.Полтава,
22030001; код отримувача 38019510; рахунок
отримувача 3002 в ГУДКСУ у
Полтавській області; код банку 831019)
1827,00грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Повне рішення складено 03.04.2014 р.

Суддя
Кльопов І.Г.