м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"до про
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" стягнення 47 404 430,21 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.
Судді Паламар П.І.
Представники сторін:
від позивача: Чеботарьова І.Г. -
представник за довіреністю;
від відповідача: Гуменюк Т.М. -
представник за довіреністю.
Рішення прийняте 23.04.2014, у зв'язку з
оголошеною перервою 02.04.2014 на 23.04.2014.

У судовому засіданні 23.04.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" до Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
про стягнення основного боргу у
розмірі 191 712,34 грн., втрат від інфляції -
131 709,14 грн., пеню - 760 441,43 грн., 3 % річних -
152 088,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення умов договору
№14/2267/11 купівлі-продаж природного газу
від 30.09.2011, не розрахувався за
поставлений природний газ, в
результаті чого, позивач звернувся до
суду про стягнення основного боргу,
пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Ухвалою від 04.07.2013 порушено провадження
у справі №910/12433/13 та призначено справу
до розгляду на 31.07.2013.

Ухвалою суду від 31.07.2013, на підставі ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України, розгляд справи
відкладено на 19.08.2013.

16.08.2013 через відділ діловодства від
позивача надійшла заява в порядку ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої позивач
просить стягнути з відповідача 47 404 430,21
грн., з них: 42 513 476,23 грн. основного боргу,
3 873 859,29 грн. пені, 118 417 84 грн. інфляційної
складової боргу, 898 676,85 грн. 3 % річних.

Подана позивачем заява розцінюється як
заява про збільшення позовних вимог та
приймається судом до розгляду.

19.08.2013 через відділ діловодства суду
від відповідача надійшло клопотання
про зменшення штрафних санкцій,
мотивуючи тим, що відповідач надав суду
докази того, що кошти отримані ним
відповідно до договорів про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, були
перераховані на рахунок позивача у
день їх надходження до ПАТ "Київенерго"
від Головного управління Державної
казначейської служби України, а тому за
таких обставин відсутній факт
користування та утримання
відповідачем належних до сплати
позивачу коштів.

19.08.2013 через відділ діловодства суду
від відповідача надійшов відзив на
позов в якому останній заперечив проти
позову з наступних підстав: по-перше, на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 03.12.2008 №1082, з
метою удосконалення схем розрахунків
за використану електроенергію та
природний газ, ПАТ "Київенерго"
відкрито в Державному Ощадному банку
України поточний рахунок із
спеціальним режимом використання, на
які надходять кошти від споживачів
теплової енергії і які за встановленим
алгоритмом обов'язково автоматично
відраховуються на рахунок позивача, як
оплата вартості спожитого
відповідачем природного газу. Отже,
відповідно до вказаної постанови
Кабінету Міністрів України розрахунки
з позивачем за природний газ
відбуваються у встановленому
законодавством порядку, а позивач не
доводить факт порушення відповідачем
цього порядку;

по-друге, про виникнення
заборгованості у зв'язку з різницею в
тарифах на теплову енергію внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджені НКРЕ також свідчить
постанова Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 №517 "Про затвердження порядку
та умов надання у 2012 році субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
центрального водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади та місцевого
самоврядування". Відповідно до
зазначено Постанови, між Головним
управлінням Державної казначейської
служби України в м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), ПАТ "Київенерго" та НАК
"Нафтогаз України" було укладено
Договір №304/517 від 30.11.2012, № 578/517з від
06.12.2012, № 4/517 від 27.06.2012, №147/517 від 30.08.2012
та 295/517з від 30.11.2012 про організацію
взаєморозрахунків, за якими визначено
порядок погашення заборгованості ПАТ
"Київенерго" за спожитий природний газ
згідно з договором №14/2267/11 від 30.09.2011,
яка виникла внаслідок невідповідності
фактичної вартості теплової енергії
тарифам, що затверджені НКРЕ;

по-третє, відповідач не погоджується з
нарахуванням пені, 3 % річних та
інфляційних втрат, враховуючи
відсутність вини відповідача у
простроченні платежів за газ, що згідно
ст.218 Господарського кодексу України,
ст.617 Цивільного кодексу України
позбавляє позивача права
застосовувати до відповідача будь-які
санкції. Окрім того, відсутній факт
користування або утримання
відповідачем належних до сплати
позивачу коштів, тому не правомірно
застосовувати положення ст.625
Цивільного кодексу України.

19.08.2013 від відповідача надійшло
клопотання про витребування від
Державного агентства резерву України
інформації щодо наявності чи
відсутності заборгованості ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" перед Державним
агентством резерву України за
отриманий природний газ за період з 2011
року по 2013 рік.

Заявлене клопотання відповідача
визнано судом необґрунтованим,
оскільки не доведено ним, які саме
обставини може підтвердити вказана
інформація, враховуючи наявні в
матеріалах справи документи. В
задоволенні клопотання суд відмовив.

Ухвалою від 19.08.2013, на підставі ст.69
Господарського процесуального кодексу
України, продовжено строк вирішення
спору на 15 днів , за клопотанням
відповідача.

В судових засіданнях 19.08.2013, 09.09.2013, на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошені перерви на 09.09.2013 та на 16.09.2013
відповідно.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.09.2013, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. у відпустці, справу
№910/12436/13 передано на розгляд судді
Мельнику В.І.

Ухвалою від 16.09.2013 справу прийнято до
провадження судді Мельника В.І.,
розгляд справи призначено на 14.10.2013.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
10.10.2013, справу №910/12436/13 передано судді
Літвінової М.Є., у зв'язку з її виходом з
відпустки.

Ухвалою від 10.10.2013, справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 14.10.2013.

У відзиві від 14.10.2013 на заяву про
збільшення позовних вимог, відповідач
зазначив, що заборгованість, яка
виникла, порядок та строки її погашення
були врегульовані сторонами шляхом
укладення договорів про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11.06.2012. Таким чином, сторонами
фактично здійснена новація договору
№14/2267/11 від 30.09.2011 у розумінні ч.2 ст.604
Цивільного кодексу України.

Як зазначає відповідач у відзиві,
підставою для перерахування коштів є
укладені договори та наявність
бюджетного фінансування, тобто
бюджетного фінансування цих
розрахунків. Зважаючи на особливості
здійснення господарської діяльності у
сфері постачання та реалізації
енергоносіїв та законодавчо
обумовлену специфіку взаємовідносин
між суб'єктами, що здійснюють
господарську діяльність в
енергетичній галузі, ПАТ "Київенерго"
не може самостійно впливати на
своєчасність розрахунків за природний
газ, а вина ПАТ "Київенерго" у
простроченні платежів за газ відсутня.

В судовому засіданні 14.10.2013, 20.11.2013,
оголошено перерву на 20.11.2013 та на 09.12.2013,
відповідно.

Ухвалою від 09.12.2013 розгляд справи
відкладено на 22.01.2014, в порядку ст. 77 ГПК
України.

Ухвалою від 09.12.2013 суд з власної
ініціативи призначив колегіальний
розгляд справи.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
09.12.2013 призначено колегіальний розгляд
справи у наступному складі суду:
головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя
Паламар П.І., суддя Сташків Р.Б.

Ухвалою від 09.12.2013 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначено на 22.01.2014.

22.01.2014 представник відповідача надав
письмові пояснення щодо погашення
залишку основного боргу, які долучені
до матеріалів справи.

В судовому засіданні 22.01.2014 оголошено
перерву на 24.02.2014 та продовжено строк
вирішення спору, в порядку ст.ст. 69, 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. у відпустці,
розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.02.2014 справа
передана на розгляд у наступному
складі суду: головуючий суддя Мельник
В.І., суддя Паламар П.І., суддя Сташків
Р.Б.

Ухвалою від 24.02.2014 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначено на 17.03.2014.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 27.02.2014 справу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуюча суддя Літвінової М.Є.,
суддя Паламар П.І., суддя Сташків Р.Б., у
зв'язку з виходом з відпустки
головуючої судді.

Ухвалою від 27.02.2014 справу прийнято до
провадження колегії суддів, розгляд
справи призначений на 17.03.2014.

В судовому засіданні 17.03.2014 оголошено
перерву на 02.04.2014.

В судовому засіданні 02.04.2014 в порядку
ст. 77 ГПК України оголошено перерву на
23.04.2014.

В судовому засіданні представник
відповідача надав суду платіжні
доручення на підтвердження погашення
суми основного боргу у розмірі 254 516,39
грн.

В судовому засіданні 23.04.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2011 між НАК "Нафтогаз України"
(продавець за договором) та ПАТ
"Київенерго" (покупець за договором) був
укладений договір на купівлю-продаж
природного газу №14/2267/11, за умовами
якого (п.1.1), продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011 року та у 2012 році
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії на
потреби населення та для релігійних
організацій (п. 1.2).

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Не пізніше 5
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами. (п.п. 3.3, 3.4 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили,
що ціна на газ та послуги з його
транспортування установлюється НКРЕ.

Ціна за 1000 куб. м. природного газу
становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1 091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1 309,20
грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:

- шляхом 30% попередньої оплати вартості
запланованих обсягів поставки
природного газу за 5 банківських днів
до початку здійснення поставки;

- решта 70% вартості планових обсягів
поставки природного газу сплачується
протягом місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа, наступного за
місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору позивач
передав відповідачу природний газ на
суму 102 649 376,13 грн. за період з червня по
грудень 2012 року, що підтверджується
актами приймання-передачі природного
газу, що підписані сторонами, які
долучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 11.1 Договору, він
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представника сторін та скріплення
печатками і діє в частині реалізації
газу з 01.10.2011 до 31.12.2012, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуг з його транспортування - до
повного погашення заборгованості.

Спір у даній справі виник у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх обов'язків в частині оплати за
поставлений позивачем природний газ, у
зв'язку з чим, у Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
виникла заборгованість перед
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", що відповідно до
заяви про збільшення позовних вимог
становила 42 513 476,23 грн.

Відповідач у своєму відзиві на позов
зазначив, що заборгованість за
Договором, стягнення якої є предметом
спору у даній справі, виникла у зв'язку
з різницею в тарифах на теплову енергію
внаслідок невідповідності фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджені НКРЕ і на відшкодування
яких з державного бюджету повинні бути
перераховані субвенції відповідно до
статті 20 закону України "Про
теплопостачання".

Таким чином, відповідач стверджує, що
порушення строків оплати за
поставлений позивачем природний газ
відбулось не з вини Публічного
акціонерного товариства "Київенерго",
оскільки розрахунки за природний газ
на вироблення теплової енергії
здійснюється відповідно до особливого
алгоритму розрахунків і регулюється
державою.

Окрім того, в обґрунтування своїх
заперечень, відповідач посилається на
договори №304/517 від 30.11.2012, № 578/517з від
06.12.2012, № 4/517 від 27.06.2012, №147/517 від 30.08.2012
та 295/517з від 30.11.2012, №1/30 від 08.02.2014 про
організацію взаєморозрахунків
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012 року №517,
які укладені між Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Головним фінансовим
управлінням виконавчого органу
київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
головним управлінням енергетики,
енергоефективності та
енергозбереження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Публічним акціонерним товариством
"Київенерго" та Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України".

Вищезазначеними договорами визначено
порядок погашення заборгованості
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" перед Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за спожитий газ за договором №14/2267/11
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011 року на загальну суму 247 201 844,08
грн., яка виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджені НКРЕ.

Крім того, відповідач надав суду
платіжні доручення від 22.11.2013 на суму 254
516,39 грн.

Також, відповідач, посилаючись на
статтю 233 Господарського кодексу
України та статтю 83 Господарського
процесуального кодексу України,
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача штрафних санкцій, з огляду
на те, що у даному випадку відсутній
факт користування або утримання
відповідачем належних до сплати
позивачу коштів та відсутній факт
прострочення боржника з його вини.

У судовому засіданні 19.12.2012 року
представник відповідача надав суду
докази погашення Публічним
акціонерним товариством "Київенерго"
основної заборгованості за договором
№14/2267/11 купівлі - продажу природного
газу від 30.09.2011 року у повному обсязі,
а саме, належним чином засвідчені копії
наступних документів: виписки з
рахунку ДКСУ від 07.12.2012, 30.11.2012, 28.09.2012,
платіжні доручення № 13013 від 10.02.2014, №
32747 від 22.11.2013, №32743 від 22.11.2013, №32751 від
22.11.2013.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги, підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України)
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України (далі
ГК України) як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і
у статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

За приписами статей 6, 627, 628 та 638 ЦК
України сторони вільні в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Положеннями статті 526 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням і використанням теплової
енергії, державним наглядом за
режимами споживання теплової енергії,
безпечною експлуатацією
теплоенергетичного обладнання та
безпечним виконанням робіт на об'єктах
у сфері теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форм власності, врегульовані
Законом України "Про теплопостачання"
(ст. 2 Закону)

Статтею 8 Закону України "Про
теплопостачання" передбачено, що
державна підтримка у сфері
теплопостачання надається відповідно
до обсягів коштів, передбачених
Законом про Державний бюджет України
та місцевими бюджетами на відповідний
рік, а також коштів на проведення
науково-дослідних робіт з
удосконалення систем теплопостачання
та енергозбереження.

Положеннями ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" встановлено загальні
засади формування тарифів на теплову
енергію, згідно з якою тарифи на
теплову енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Тарифи повинні враховувати повну
собівартість теплової енергії і
забезпечувати рівень рентабельності
не нижче граничного рівня
рентабельності, встановленого
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 14.12.2010 № 1729 "Про затвердження
тарифів на теплову енергію АЕК
"Київенерго" з 01.01.2011 затверджено тарифи
на теплову енергію, яку виробляє та
постачає Київенерго. Тарифи на теплову
енергію, затверджені НКРЕ на рівні,
нижчому у від економічно
обґрунтованого.

Стаття 23 Закону України "Про державний
бюджет України на 2012 рік" передбачає
установити, що перерахування субвенції
з державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, здійснюється у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На виконання зазначеної норми
Кабінетом Міністрів України була
прийнята постанова № 517 "Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" від 11.06.2012.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні правовідносини виникли між
сторонами у даній справі, внаслідок
прострочення відповідачем строків
оплати за поставлений позивачем
природний газ, у зв'язку з чим, у
останнього утворилась заборгованість
перед Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", що
становила 42 513 476,23 грн. (191 712,75 грн. за
листопад 2012 року та 42 321 763,48 грн. за
грудень 2012 року).

Судом встановлено, що в процесі
розгляду даної справи Публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
сплатило суму основної заборгованості
за договором №14/2267/11 купівлі - продажу
природного газу від 30.09.2011 року у
повному обсязі, що підтверджується
наступними доказами: платіжне
доручення №13013 від 10.02.2014 на суму 42 258
959,84 грн., платіжне доручення № 32747 від
22.11.2013 на суму 50 052,03 грн., платіжне
доручення №32743 від 22.11.2013 на суму 164 849,28
грн., платіжне доручення № 32751 від
22.11.2013, на суму 39 615,08 грн.

Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України),
зокрема, у таких випадку,коли спір
врегульовано самими сторонами шляхом
перерахування боргу (передачі майна чи
усунення перешкод у користуванні ним)
після звернення кредитора з позовом за
умови подання доказів такого
врегулювання.

Оскільки, зобов'язання відповідача
перед позивачем в частині оплати
основної суми боргу за поставлений
природний газ припинились, то предмет
спору в цій частині заявлених позовних
вимог між сторонами у справі відсутній,
а отже, провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню.

Відповідно до частини 2 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Таким чином, суд припиняє провадження у
справі №910/12433/13 в частині стягнення
суми основного боргу - 42 513 476,23 грн., у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 3 873 859,29 грн.
пені, 118 417,84 грн. інфляційних втрат, 898
676,85 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України та ст. 218 Господарського
кодексу України вина є підставою
відповідальності за порушення
зобов'язання. Особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності).

Пунктом 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено що,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення
у сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене
ним правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій
передбачений статтею 231 Господарського
кодексу України. Відповідно
до частини 6 статті 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

У відповідності до частини 1
статті 549 Цивільного кодексу України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу
України встановлюється загальне
правило про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора. Проте, частина 3
статті 551 Цивільного кодексу України
передбачає можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, що
стягується з боржника за порушення
зобов'язання, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків. При
цьому відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій
(частина 2 статті 233 Господарського
кодексу України).

Відповідно до статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

За ст. 20 Закону України "Про
теплопостачання" збитки
теплоенергогенеруючих та
теплопостачальних організацій
внаслідок надання пільг з оплати за
спожиту теплову енергію окремим
категоріям споживачів повністю
відшкодовуються за рахунок джерел
фінансування, визначених законами
України, які передбачають відповідні
пільги.

Судом встановлено, що відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 між учасниками розрахунків, та між
ПАТ "Київенерго", Територіальним
органом Казначейства у м. Києві,
Головним фінансовим управлінням
виконавчого органу Київської міської
ради (КМДА), Головним управлінням
енергетики, енергоефективності та
енергозбереження виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА) та НАК
"Нафтогаз України", укладено Договори
№304/517 від 30.11.2012, № 578/517з від 06.12.2012, № 4/517
від 27.06.2012, №147/517 від 30.08.2012 та 295/517з від
30.11.2012, №1/30 від 08.02.2014 про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 № 517.

Пунктом 7 розділу 2 "Порядок проведення
розрахунків":

договору № 304/517з зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 52 296 297,72
грн., у тому числі податок на додану
вартість 8 716 049,62 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2012 рік;

договору № 4/517 зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 82 402 168,66
грн., у тому числі податок на додану
вартість 13 733 694,78 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2011 рік;

договору №147/517 зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 14 374 488,50
грн., у тому числі податок на додану
вартість 2 395 748,08 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2012 рік;

договору №578/517з зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 27 247 056,00
грн., у тому числі податок на додану
вартість 4 541 176,00 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2012 рік;

договору № 295/517з зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 28 622 873,36
грн., у тому числі податок на додану
вартість 4 770 478,89 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2012 рік;

договору № 1/30 зазначено, що ПАТ
"Київенерго" перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 42 258 959,84
грн., у тому числі податок на додану
вартість 7 043 159,97 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ згідно з договором від 30.09.2011 №
14/2267/11 за 2012 рік

З метою виконання договору сторони
зобов'язуються не вчиняти до
проведення взаєморозрахунків дій з
погашення заборгованості відповідно
до договору (п. 10.2 цих Договорів).

Відповідно до п. 10 Договорів, сторони
зобов'язалися перерахувати кошти
наступній стороні не пізніше
наступного дня після зарахування
коштів на їх рахунок, а сторона остання
- як сплату податкових зобов'язань
перед бюджетом та на її поточний
рахунок, відкритий у ПАТ "Ощадбанк" для
подальшого спрямування цих коштів на
проведення розрахунків з
постачальником імпортованого
природного газу.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 11.06.2012 № 517 на
рахунок ПАТ "Київенерго" надійшли
бюджетні кошти в рахунок погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що підтверджується
виписками з рахунку № 4064 за 07.12.2012,
30.11.2012, 28.09.2012. Згідно платіжних доручень
№ 10495 від 14.09.2012, № 8758 від 07.09.2012, №12218 від
21.09.2012, №12219 від 21.09.2012, №12220 від 21.09.2012,
№12221 від 21.09.2012, 12878 від 30.11.2012, №12868 від
30.11.2012, №12890 від 06.12.2012, ПАТ "Київенерго"
на виконання Договорів перерахувало
бюджетні кошти на рахунок НАК "Нафтогаз
України" за спожитий природний газ за
Договором № 14/2267/11 від 30.09.2011, №13013 від
10.02.2014 загальною сумою 247 201 844,08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 604 ЦК України,
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Із системного аналізу вищенаведеного,
суд дійшов висновку, що сторонами
фактично здійснена новація договору №
14/2267/11 від 30.09.2011 (на суму 247 201 844,08 грн.) у
розумінні ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України, в частині порядку та способу
виконання зобов'язання, в результаті
новації припинено первісне
зобов'язання та виникло нове, яке
містить умови про інший спосіб
виконання.

ПАТ "Київенерго" виконало зобов'язання
по сплаті коштів за Договором № 14/2267/11
від 30.09.2011 у порядку та строки визначені
умовами п. 7 розділу 2 "Порядок
проведення розрахунків" та п. 10
Договорів про організацію
взаєморозрахунків.

Зазначене свідчить про вжиття
відповідачем заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання в
частині погашення заборгованості за
спожитий газ, яка виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, що свідчить про
відсутність вини останнього.

Зважаючи на особливості здійснення
господарської діяльності у сфері
постачання та реалізації енергоносіїв
та законодавчо обумовлену специфіку
взаємовідносин між суб'єктами, що
здійснюють господарську діяльність в
енергетичній галузі, суд дійшов
висновку, що відповідач не може
самостійно впливати на своєчасність
розрахунків за природний газ, а вина
ПАТ "Київенерго" у простроченні
платежів за газ відсутня.

Отже, відсутній склад правопорушення,
що згідно ст. 218 Господарського кодексу
України та ст. 617 Цивільного кодексу
України позбавляє позивача права
застосовувати до відповідача штрафні
санкції.

Відповідно до ч.3 ст.550 цивільного
кодексу України кредитор не має права
на неустойку в разі, якщо боржник не
відповідає за порушення зобов'язання
(ст.617 цього Кодексу).

Крім цього, передбачене ст. 625 ЦК
України право кредитора вимагати
сплату боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отримання
плати компенсації (плати) від боржника
за користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитором.

Враховуючи зміст правовідносин між
сторонами щодо здійснення
господарської діяльності у сфері
постачання та реалізації енергоносіїв
та порядку проведення розрахунків на
погашення заборгованості з різниці в
тарифах, а також враховуючи те, що
відповідач повністю сплатив залишок
заборгованості за природний газ з
державних коштів, які надійшли як
компенсація різниці в тарифах на
теплову енергію, то у цьому випадку суд
визнає відсутність факту користування
або утримування відповідачем належних
до сплати позивачу державних коштів,
тобто відсутність вини відповідача та
не доведеність факту заподіяння
збитків позивачу.

З огляду на вищевикладене,
прострочення оплати боргу у розмірі 247
201 844,08 грн., щодо якого сторони дійшли
згоди про новацію, відповідачем не
допущено. Тому у позові про стягнення
штрафних та фінансових санкцій за
прострочення указаної суми відповідно
до вимог ст.ст. 624, 625 Цивільного кодексу
України, слід відмовити.

Оскільки відповідач прострочив оплату
природного газу на суму 254 516,39 грн., то
позивач вправі вимагати від нього
сплати заявлених сум пені - 18 886,04 грн.(14
274,70 грн. + 4 611,34 грн.) - (191 712,75 грн.
(листопад 2012 року) з 15.12.2012 по14.06.2013; 62 803,64
грн. (грудень 2012 року) з 15.01.2013 по 14.07.2013)
та трьох відсотків річних - 4 964,45 грн. (3
859,79 грн. + 1 104,66 грн. ) (191 712,75 грн.
(листопад 2012 року) з 15.12.2012 по 16.08.2013; 62
803,64 грн. (грудень 2012 року) з 15.01.2013 по
16.08.2013), згідно з наданим ним
розрахунком, проведеним відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства.

З урахуванням встановлених судом
обставин щодо розміру простроченого
зобов'язання та стану його виконання на
час розгляду справи судом, відсутності
даних про заподіяння позивачу у зв'язку
з цим збитків, співрозмірності
належних до сплати відповідачем
штрафних санкцій і сумою прострочення,
інтересів сторін у забезпеченні
сталого функціонування
паливно-енергетичного комплексу, суд
відповідно до вимог ст. 233 ГК України
вважає можливим зменшити розмір
належної з відповідача на користь
позивача пені до 9 443,02 грн. (50 % від
задоволеної суми).

Інфляційні нарахування на суму боргу
та проценти річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
08.11.2010р. у справі № 4/719 та від 15.11.2010р. у
справі № 4/720 (справі 4/720 (3-11гс10)), а в силу
положень ст. 111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Виходячи з наведеного, відсутні
правові підстави для зменшення
нарахованих позивачем 3% річних та
втрат від інфляції на підставі ч. 1 ст. 233
ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, чи не
стягнення з відповідача вказаних сум
при встановленому та підтвердженому
факті прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Вимоги про стягнення збитків внаслідок
інфляції за час прострочення
підлягають частковому задоволенню у
розмірі 383,43 грн. Виходячи з умов
договору щодо строку оплати одержаного
газу до 14-го числа наступного за
місяцем поставки. Крім того, вимоги про
стягнення решти збитків внаслідок
інфляції за грудень 2012 року, де розмір
інфляційних втрат дорівнює 0,
задоволенню не підлягають.

Таким чином задоволенню підлягає пеня -
9 443,02 грн., 3 % річних - 4 964,45 грн.,
інфляційні втрати - 383,43 грн. В частині
суми основного боргу провадження
підлягає припиненню.

Згідно з ч. 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, п.1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1.Провадження в частині стягнення 42 513
476,23 грн. основного боргу припинити.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл.
І.Франка, 5, код 00131305) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) пеню - 9 443,02
грн. (дев'ять тисяч чотириста сорок три
гривні 02 коп.), 3 % річних - 4 964,45 грн.
(чотири тисячі дев'ятсот шістдесят
чотири гривні 45 коп.), інфляційні втрати
- 383,43 грн. (триста вісімдесят три гривні
43 коп.) та судовий збір - 61 719,49 грн.
(шістдесят одна тисяча сімсот
дев'ятнадцять гривень 49 коп.).

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання повного

тексту рішення: 25.04.2014.

Головуюча суддя

М.Є. Літвінова

Судді
П.І.
Паламар

Р.Б.
Сташків