КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
справа№ 910/15469/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача -
не з'явились

відповідача - Ковальчук І.В.

прокуратури - Козир Є.І.

розглянувши апеляційну скаргу
Київської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
центрального регіону України

на рішення господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 р.

у справі № 910/15469/13 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв`язку»

до Міністерства оборони України

за участю Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері центрального регіону
України

про стягнення 3236627,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року Державне підприємство
«Конструкторське бюро радіозв`язку»
(далі - позивач) звернулось з позовом до
Міністерства оборони України (далі -
відповідач) про стягнення фактичних
витрат за контрактом № 117610 від 31.10.2000 р.
у сумі 3 236 627,20 грн. в порядку ч. 2 ст. 899 ЦК
України.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 р. позовні вимоги було
задоволено частково, стягнуто з
Міністерства оборони України на
користь Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв`язку» 2
618 344,78 грн. фактичних витрат, в іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 28.10.2013
р. у справі № 910/15469/13, Київська
прокуратура з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері центрального
регіону України подала апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржуване
рішення суду скасувати та прийняти
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а також порушено норми
матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
прокурор посилається на те, що роботи
по 4 етапу контракту № 117610 від 31.10.2000 р.
виконані не були, а місцевий суд дійшов
помилкового висновку про те, що роботи
були припинені з вини Міністерства
оборони України. Разом з тим,
відповідачем було виконано всі
зобов'язання, передбачені контрактом.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 11.12.2013 р. було
прийнято апеляційну скаргу до
провадження, а розгляд справи № 910/15469/13
призначено на 16.01.2014 р.

16.01.2014 р. у судовому засіданні
представники сторін та прокуратури
надали пояснення, в подальшому було
оголошено перерву до 04.02.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.02.2014 р. було
продовжено строк вирішення спору, а
розгляд справи відкладено 18.02.2014 р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014 р., у
зв'язку з участю судді Андрієнка В.В. у
розгляді інших справ, визначено
наступну колегію суддів: головуючий
суддя - Буравльов С.І., судді - Станік
С.Р., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014 р. у
зв'язку з неявкою представників
позивача та прокуратури, розгляд
справи було відкладено до 27.03.2014 р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 р., у
зв'язку з перебуванням судді Станіка
С.Р. у відпустці, визначено наступну
колегію суддів: головуючий суддя -
Буравльов С.І., судді - Андрієнко В.В.,
Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014 р. у
зв'язку з неявкою представників
позивача, розгляд справи було
відкладено до 17.04.2014 р.

В засідання суду, призначене на 17.04.2014
р., представник позивача не з`явився,
хоча був належним чином повідомлений
про час і місце розгляду скарги, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин
відсутності зазначеного представника
суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного
представника не перешкоджає розгляду
скарги. Подальше відкладення призведе
до затягування та порушення строків
розгляду скарги, а тому постанова
приймається за наявними в справі
матеріалами, яких достатньо для
повного та об'єктивного розгляду.
Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача та прокуратури, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Ухвалою Господарського суду міста
Севастополя від 22.07.2009 р., у справі №
5020-5/549-9/360-5/412-5/154 було введено процедуру
санації Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв'язку».

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
16.08.2011 р. у справі № 5020-5/549-9/360-5/412-5/154
вказану ухвалу було залишеною без змін.

В процесі аналізу господарської
діяльності підприємства, керуючим
санацією було встановлено, що 31.10.2000 р.
між Міністерством оборони України
(генеральний замовник) та Державним
підприємством «Конструкторське бюро
радіозв'язку» Міністерства
промислової політики України (головний
виконавець) був укладений державний
контракт на виконання
дослідно-конструкторської роботи №
117610 (далі - контракт).

Відповідно до пункту 1.1 контракту
головний виконавець зобов'язується
виконати і здати генеральному
замовнику, а останній зобов'язується
прийняти і оплатити
дослідно-конструкторську роботу по
темі: «Розробка радіостанції середньої
потужності «ШИФР «Ринг».

Повний обсяг роботи, окремі її етапи
(підетапи) та терміни виконання вказані
у відомості виконання, що є невід'ємним
додатком до договору.

Згідно з п. 14 контракту терміни
виконання роботи або її етапів
(підетапів), що визначені відомістю
виконання, можуть змінюватися за
письмовою домовленістю сторін з
оформленням узгоджувального
протоколу.

Як передбачено п. 16 контракту, датою
виконання обов'язків в цілому і за
окремими етапами вважається дата
затвердження акту про прийняття роботи
(етапу, підетапу).

Відповідно до п. 24 контракту лімітна
ціна (граничне значення вартості
роботи в цілому) на момент укладення
договору у відповідності до протоколу
№ 1 складає 3 942 211,00 грн., договірна
(попередня) ціна роботи на момент
укладення договору встановлена в сумі
737 449,00 грн., у тому числі по етапах
(підетапах) роботи: етап 1 «Розробка
ескізного проекту» - 737 449,00 грн.

Згідно з п. 26 контракту розрахунки за
роботу проводяться за етапи (підетапи),
що закінчені і здані в розмірі їх ціни у
встановленому порядку.

Пунктом 27 контракту сторони
передбачили, що аванс для виконання
робіт по етапу (підетапу) або роботи в
цілому може видаватися у розмірі до 50%
після надходження відповідних коштів з
Державного бюджету України на підставі
затвердженого протоколу узгодження
відповідної ціни за роботу (етап,
підетап) і пред'явлення головним
виконавцем платіжного доручення -
вимоги (рахунку-фактури) генеральному
замовнику.

Встановлено, що весь обсяг
дослідно-конструкторських робіт було
розділено на чотири етапи.

На виконання умов контракту
Міністерством оборони України було
сплачено кошти та прийнято роботи за
першим, другим та третім етапами.

На виконання робіт по четвертому етапу
Міністерством оборони України було
сплачено аванс у розмірі 933 000,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
від 10.11.2004 р. № 23337 на суму 400 000,00 грн. та
платіжним дорученням від 17.11.2006 р. №
251/2/2371 на суму 533 000,00 грн.

Стосовно строків виконання робіт між
сторонами було підписано ряд
узгоджувальних протоколів до договору
№ 117610 від 31.10.2000 р., які є його
невід'ємними частинами, та якими
сторони скориговували строки
виконання робіт без зміни погодженої
орієнтовної трудомісткості, терміни
виконання 4 етапу ДКР «Ринг» та
договору в цілому.

Узгоджувальним протоколом № 13 від
29.12.2007 р. встановлено, що ДП
«Конструкторське бюро радіозв`язку»
порушило кінцевий термін виконання
етапу 4, прийнято рішення без
збільшення погодженої трудомісткості
робіт та без зміни економічних
показників, встановлено термін дії
договору до 31.12.2008 р.

Відповідно до акту «Інвентаризації
науково-технічної продукції та
матеріальних засобів, які знаходяться
на ДП «Конструкторське бюро
радіозв`язку» від 27.02.2009 р., згідно з
даними якого роботи у ДКР «Ринг»
виконуються за договором № 117610 від
31.10.2000, загальна вартість 4 етапів
склала 4 003 083,00 грн., з яких:

- 1 етап робіт - виконано та отримана
сума за етап 563 150,00 грн., заборгованості
немає;

- 2 етап робіт - виконано та отримана
сума за етап 905 400,00 грн., заборгованості
немає;

- 3 етап робіт - виконано та отримана
сума за етап 670 270,00 грн., заборгованості
немає;

- 4 етап робіт - попередня ціна етапу 1 864
565,00 грн., термін виконання етапу з 31.10.2007
р. Надані аванси у листопаді 2004 року у
розмірі 400 000,00 грн. та у листопаді 2006
року у розмірі 533 000,00 грн.

У зв'язку з тим, що Міністерство оборони
України не здійснило повну оплату 4
етапу робіт, позивач зазначає, що
виконав роботи по договору за власний
рахунок, тому звернувся до суду з
вимогою стягнути з відповідача на його
користь фактичні витрати за виконані
роботи в розмірі 3 236 627,20 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що досягнення
результату, обумовленого 4-им етапом
контракту на виконання
дослідно-конструкторської роботи №
117610 від 31.10.2000 р., було неможливим не з
його вини, як виконавця, а з причин
відсутності системної оплати робіт
замовником, відсутності фінансування
діяльності позивача уповноваженим
органом управління, порушення
провадження у справі про банкрутство
позивача, і як наслідок скорочення
чисельності штатних кваліфікованих
працівників, неможливість подальшої
закупівлі деталей та комплектуючих за
власні кошти, тому замовник повинен
відшкодувати позивачеві понесені
останнім витрати за ч. 2 ст. 899 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами по справі контракт є
договором на виконання
дослідно-конструкторських робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 892 ЦК України за
договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт підрядник
(виконавець) зобов'язується провести за
завданням замовника наукові
дослідження, розробити зразок нового
виробу та конструкторську
документацію на нього, нову технологію
тощо, а замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу та оплатити
її.

Згідно з ст. 894 ЦК України виконавець
зобов'язаний передати, а замовник
прийняти та оплатити повністю
завершені науково-дослідні або
дослідно-конструкторські та
технологічні роботи. Договором можуть
бути передбачені прийняття та оплата
окремих етапів робіт або інший спосіб
оплати. Плата за виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських робіт та
технологічних робіт, встановлена
договором, може бути зменшена
замовником залежно від фактично
одержаних результатів порівняно з
результатами, передбаченими договором,
якщо це не залежало від замовника, а
можливість такого зменшення та його
межі були передбачені домовленістю
сторін.

Статтею 897 ЦК України передбачено, що
виконавець за договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт зобов'язаний
виконати роботи відповідно до
погодженої із замовником програми
(техніко-економічних показників) або
тематики і передати замовникові
результат у строк, встановлений
договором; додержувати вимог,
пов'язаних з охороною прав
інтелектуальної власності;
утримуватися від публікації без згоди
за мовника науково-технічних
результатів, одержаних при виконанні
робіт; вживати заходів для захисту
одержаних при виконанні робіт
результатів, що підлягають правовій
охороні, та інформувати про це
замовника; своїми силами та за свій
рахунок усувати допущені з його вини
недоліки у технічній документації, які
можуть спричинити відступи від
техніко-економічних показників,
передбачених у технічному завданні
замовника або в договорі; негайно
інформувати замовника про виявлену
неможливість одержати очікувані
результати або недоцільність
продовжувати роботу.

Замовник за договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт зобов'язаний:
видати виконавцеві технічне завдання
та погодити з ним програму
(техніко-економічні показники) або
тематику робіт; передати виконавцеві
необхідну для виконання робіт
інформацію; прийняти виконані роботи
та оплатити їх (ст. 898 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 2 618 344,78 грн.
фактичних витрат за виконані роботи,
місцевий суд виходив з того, що
оскільки замовник свого обов'язку за
договором не виконав, роботи
четвертого етапу не оплатив, а
позивачем вказані роботи завершені не
були через відсутність оплати з боку
відповідача, тому в порядку ст. 899 ЦК
України зазначені витрати підлягають
до стягнення з відповідача на користь
позивача.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 899 ЦК України,
якщо у ході науково-дослідних робіт
виявляється неможливість досягнення
результату внаслідок обставин, що не
залежать від виконавця, замовник
зобов'язаний оплатити роботи,
проведені до виявлення неможливості
отримати передбачені договором
результати, але не вище відповідної
частини ціни робіт, визначеної
договором.

Отже, місцевий суд дійшов висновку, що
ризик випадкових невдач виконання
договору несе замовник, в порядку ст. 899
ЦК України.

Проте, суд апеляційної інстанції не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 17 контракту сторони
визначили порядок приймання робіт,
зокрема головний виконавець
зобов'язаний у письмовій формі
повідомити за 15 діб генерального
замовника про готовність до здачі
роботи в цілому і кожного етапу,
передбаченого контрактом.

Відповідно до п. 35 контракту
матеріальна відповідальність
виконавця у випадку неприйняття
генеральним замовником виконаної
головним виконавцем роботи через її
невідповідність щодо вимог даного
договору полягає в тому, що головний
виконавець повертає генеральному
замовнику 100 % отриманих коштів за
договором.

Позивачем не було надано жодного
доказу на підтвердження того, що роботи
4 етапу ним були дійсно виконані у строк
до 31.12.2008 р., передбачений контрактом, і
виконавець був готовий їх передати.

Додаткової угоди щодо продовження
робіт та перенесення терміну
закінчення 4 етапу на строк понад 31.12.2008
р. між сторонами укладено не було.

Разом з тим, позивач посилається на
вимоги ч. 2 ст. 899 ЦК України, відповідно
до якої, якщо у ході виконання
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт виявляється
неможливість досягнення результату
внаслідок обставин, що виникли не з
вини виконавця, замовник зобов'язаний
відшкодувати витрати виконавця.

Однак, судова колегія зазначає, що
позивачем в обґрунтування своїх вимог
не було надано належних доказів з
приводу того, що невиконання ним робіт
за державним контрактом відбулося не з
його вини.

Крім того, з правового аналізу ст. 899 ЦК
України слід дійти висновку про те, що
ризик випадкової неможливості
досягнення договірного результату
покладається на замовника за таких
умов:

1) неможливість досягнення
результату має об'єктивний характер;

2) такі обставини не залежали від
виконавця або виникли не з його вини;

3) виконавець здійснив обов'язок,
передбачений п. 6 ч. 1 ст. 897 ЦК України, по
негайному інформуванню замовника про
виявлену неможливість одержати
очікувані результати.

Неможливість отримання очікуваного
результату має бути доведена і
обґрунтована виконавцем з
документальним підтвердженням цього
факту. Остаточне рішення про
доцільність подальшого проведення
досліджень приймає замовник.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 897 ЦК України
виконавець за договором на виконання
науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт зобов'язаний
негайно інформувати замовника про
виявлену неможливість одержати
очікувані результати або
недоцільність продовжувати роботу.

Крім того, сторони п. 9 контракту
передбачили, якщо при виконанні робіт
за договором виявиться неминуче
одержання негативного результату чи
недоцільність проведення робіт,
головний виконавець зобов'язаний
повідомити про це генерального
замовника.

Проте, жодних повідомлень,
передбачених п. 9 контракту та п. 6 ч. 1 ст.
897 ЦК України, від виконавця замовнику
не надходило.

В свою чергу, Міністерство оборони
України відповідно до ст. 898 ЦК України
виконало свої зобов'язання за
контрактом, надавши 50 % авансу від
вартості робіт 4 етапу, незважаючи на
те, що за умовами контракту видача
авансу є необов'язковою.

Враховуючи те, що роботи по виконанню 4
етапу за контрактом № 117610 від 30.10.2000 р.
позивачем виконані не були, відсутня
вина відповідача стосовно невиконання
позивачем робіт за контрактом,
повідомлення про неможливість
продовження робіт відповідачу
надіслано не було, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову ДП «Конструкторське бюро
радіозв'язку» та стягнення з
Міністерства оборони України витрат у
сумі 3 236 627,20 грн.

Стосовно посилань позивача на Акт
інвентаризації науково-технічної
продукції та матеріальних засобів, які
знаходяться на Державному
підприємстві «Конструкторське бюро
радіозв'язку», який погоджений
керуючим санацією Севастопольського
Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв'язку»
від 18.06.2013 р. та затверджений ТВП
Начальника представництва замовника №
800 від 19.06.2013 р., у якому зазначено, що
виконання ДКР «Лотос-1» та «Ринг» не
завершено, вироби, що розроблялись,
морально застарілі, комісія вважає
доцільним утилізувати
науково-технічну продукцію та
матеріальні засоби, колегія зазначає
наступне.

Відповідно до п. 4.2 контракту після
приймання робіт головний виконавець,
за участю представника генерального
замовника, проводить інвентаризацію
матеріальних цінностей, які залишилися
після виконання роботи, затверджує у
генерального замовника акт
інвентаризації та рішення про їх
подальше використання чи
відшкодування вартості.

Оскільки ТВП Начальника
представництва замовника № 800 не є
стороною контракту, а генеральним
замовником - Міністерством оборони
України зазначений акт не
затверджений, посилання на вказаний
акт є безпідставні.

Разом з тим, у матеріалах справи
міститься Лист військового
представництва замовника № 800, в якому
останній повідомляє позивача про те, що
військове представництво не є
стороною контракту та не має права
вирішувати питання щодо доцільності
продовження робіт та подальшої долі
майна.

Стосовно посилань позивача на висновок
судової економічної експертизи №
1284/1285, в якому судовим експертом було
встановлено, що документально
підтверджується розмір фактичних
витрат ДП «Конструкторське бюро
радіозв'язку», пов'язаних з виконанням
контракту № 117610 від 31.10.2000 р. (етап 4), у
сумі 2 618 344,78 грн., колегія зазначає
наступне.

Вказана експертиза була проведена в
рамках справи № 5020-14/2012 за позовом
Заступника Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України до ДП
«Конструкторське бюро радіозв'язку» та
не підтверджує виконання позивачем 4
етапу робіт, передбаченого контрактом
від 31.10.2000 р. №117610. Вказаний висновок
лише підтверджує, що виконавець
закуповував матеріали та комплектуючі.

Також місцевим судом не було прийнято
до уваги постанову Вищого
господарського суду України від 08.06.2011
р. у справі № 5020-5/549-9/360-5/412-5/154-3/229., якою
касаційну скаргу Міністерства оборони
України було задоволено частково і
визнано Міністерство оборони України
кредитором Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв'язку» з
грошовими вимогами в розмірі штрафу в
сумі 2 233 624,00 грн. саме за порушення
вимог державних контрактів на
виконання дослідно-конструкторської
роботи шифр «РИНГ» та «Лотос-1» і було
нараховано штрафні санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Стосовно заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, колегія суддів зазначає
наступне.

Обґрунтовуючи вказану заяву,
відповідач посилається на те, що
позивач про порушення свого права
дізнався 01.01.2009 р., тобто тоді коли
закінчився термін дії контракту № 117610
від 31.10.2000 р. Таким чином, строк
звернення до суду закінчився 01.01.2012 р., а
тому позивач звернувся до суду після
спливу строку на подання позову.

Відповідно до ч. 2 п. 2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність сплинула і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Оскільки апеляційною інстанцією
встановлено, що право чи охоронюваний
законом інтерес позивача не було
порушено в даних правовідносинах,
колегія суддів вважає необхідним
відмовити в зазначеному позові з
підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції при прийнятті рішення були
неправильно застосовані норми
матеріального права, неповно з'ясовані
обставини справи, а тому апеляційна
скарга Київської прокуратури з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
центрального регіону України підлягає
задоволенню, рішення суду першої
інстанції від 28.10.2013 р. у справі №
910/15469/13 підлягає скасуванню з
прийняттям нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та,
беручи до уваги фактичні обставини
виникнення судового спору, витрати по
сплаті судового збору за подання і
розгляд апеляційної скарги
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері центрального
регіону України задовольнити.

2. Рішення господарського суду м. Києва
від 28.10.2013 р. у справі № 910/15469/13
скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволені позову відмовити
повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства
«Конструкторське бюро радіозв`язку»
(99053, м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 29,
) в доход державного
бюджету України 32 366 (тридцять дві
тисячі триста шістдесят шість) грн. 27
коп. судового збору за подання
апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду м. Києва
видати наказ на виконання даної
постанови суду.

6. Матеріали справи № 910/15469/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

7. Копію постанови надіслати сторонам
та прокурору.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран