ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" квітня 2014 р.Справа № 924/235/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Димбовський В.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, Київська область, м. Бориспіль
в особі Львівського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, м. Львів

до Хмельницького обласного центру з
гідрометеорології, м. Хмельницький

про стягнення майнової шкоди в розмірі
2891,88 грн.

Представники сторін:

від позивача: Грюканова Л.А. - за
довіренсітю від 21.06.2013р.; Лагутін Б.Г. -
за довіреністю від 07.02.2011р.

від відповідача: Легков М.С. - за
довіреністю від 03.03.2014р.

У судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна
частини) проголошено 10.04.2014р., оскільки
у судовому засіданні оголошувалась
перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом
до суду про стягнення з відповідача
2891,88 грн. майнової шкоди з посиланням на
ст. 1166 ЦК України. В обгрунтування
позовних вимог зазначає ті обставини,
що відповідач, у листопаді - грудні 2011
року споживав електроенергію без
договору про постачання та без
розрахункових засобів її обліку шляхом
доступу до електромереж Хмельницької
служби ОПР Львівського РСП
Украероруху. Постачання
електроенергії Хмельницькій службі
ОПР Львівського РСП Украероруху
здійснювалось на підставі договору від
22.02.2007р., відповідно до якого позивач
оплачував спожиту електроенергію, у
тому числі електроенергію, яку
фактично спожив відповідач.

У письмових поясненнях позивач
зазначив, що відповідач уклав договір
№1337 про постачання електричної
енергії з ВАТ ЕК
„Хмельницькобленерго", згідно додатку
№7 якого забезпечувалося
електропостачання радіолокатора
відповідача, який розташований на
території аеропорту м. Хмельницький.
Забезпечення працездатності іншого
метеообладнання відповідача,
розташованого на території аеропорту
м. Хмельницький, у 2011 році
здійснювалося шляхом підключення до
електричних мереж Хмельницької служби
ОПР Львівського РСП Украероруху без
укладання відповідного договору.

Стверджує, що акти про споживання
електричної енергії від 01.12.2011р. та
31.12.2011р. метеообладнанням відповідача
були підписані особисто начальником
Хмельницького ЦГМ - Ковальчук М.І.
Зазначає, що з метою приведення
подальшого забезпечення
електроенергією обладнання
Хмельницького ЦГМ у відповідність до
чинного законодавства України 28.12.2011р.
між підприємствами позивача та
відповідача було укладено договір №5
про відшкодування вартості
використаної електроенергії,
предметом якого є відшкодування
вартості електроенергії, що
споживається обладнанням
Хмельницького ЦГМ та розташоване у
приміщеннях СДП-2, БПРМ-343 та БПРМ-163.

Звертає увагу, що в актах про
споживання електричної енергії від
01.12.2011р., від 31.12.2011 та в рахунку №16 від
31.01.2012 кількість спожитої відповідачем
електричної енергії в листопаді-грудні
місяцях 2011 року (по 1559 квт/год) повністю
відповідає кількості розрахункового
споживання за зимовий період
(жовтень-березень), визначений
відповідачем у додатку №1 до договору
№5 від 28.12.2011.

Відповідач проти позову заперечує та
просить відмовити в його задоволенні.
Вказує, що у позовних вимогах позивачем
не наведено таких загальних підстав
для відшкодування шкоди як вина особи,
яка її завдала, а також наявність
причинного зв'язку між неправомірними
діями особи, яка завдала шкоду, і самою
шкодою. Вважає, що договір про
постачання електричної енергії від
22.02.2007р., на який посилається позивач, до
відповідача не має жодного відношення,
оскільки він не є стороною цього
договору. Також, на думку відповідача,
посилання позивача на акти від 01.12.2011р.
та 31.12.2011р., як на підставу та доказ
споживання відповідачем
електроенергії, є необгрунтованими
оскільки акти не є правочинами.
Відзначає, що чіткий порядок
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
передбачено у ст. 26 Закону України „Про
електроенергетику" та у пункті 1.6.
Правил користування електричною
енергією, затверджених постановою НКРЕ
від 31.07.1996 року №28, зокрема про
обов'язковість укладення договору.

Також посилається на те, що відповідач,
як розпорядник бюджетних коштів
(одержувач бюджетних коштів) повинен
мати кошти на бюджетний рік та закласти
їх у відповідний кошторис, і відповідно
до пункту 1.4 Порядку обліку зобов'язань
розпорядників бюджетних коштів в
органах Державного казначейства
України, затвердженого на той час
наказом Державного казначейства
України від 09.08. 2004 року №136 подати
органу державного казначейства пакет
документів, в тому числі укладений
договір, для реєстрації (обліку) та
підтвердження фінансового
зобов'язання щодо надання послуги, яка
виникла протягом бюджетного періоду,
але він був позбавлений цього, через
неналежне оформлення взаємовідносин з
боку позивача, тому йому, в силу вимог
ст. 527 ЦК України, було відмовлено.
Виходячи з обставин, що склалися,
позивач, для врегулювання
взаємовідносин подав в наступному для
підписання відповідачу договір від
28.12.2011р. №5 „Про відшкодування вартості
використаної електричної енергії",
який був укладений сторонами і почав
діяти з 1січня 2012 року, за яким була
сплачена сума спожитої електроенергії
за січень 2012 року в розмірі 670,72 грн.

Викликаний в судове засідання, в
порядку ст. 30 ГПК України, представник
ВАТ ЕК „Хмельницькобленерго" в особі
Хмельницького міського РЕМ надав
письмові пояснення, згідно яких
повідомив, що позивачем та
відповідачем порушено вимоги
законодавства, а саме: порушено ст. 26
Закону України „Про
електроенергетику", п.п. 1.5., 1.7. Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996
року №28, щодо укладення договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача та
договору про спільне використання
технологічних електричних мереж.

З приводу наданих ВАТ ЕК
„Хмельницькобленерго" пояснень
позивачем подано додаткові пояснення,
згідно яких повідомлено, що між
Украерорухом та Хмельницьким ЦГМ
16.11.2011р. було укладено договір про
технічне забезпечення
електропостачання споживача, а договір
про спільне використання
технологічних електричних мереж з
об'єктивних причин було укладено між
сторонами у травні місяці 2013 року.
Вказує, що за своєю правовою
характеристикою використання
відповідачем електричної енергії за
відсутністю договору з власником або
третьою особою, якій надано право
розпоряджатися цим майном, підпадає
під дію положень глави 82 ЦК України
„Відшкодування шкоди".

Присутні у судовому засіданні
представники позивача наполягали на
задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача підтримав
подані раніше заперечення та наполягав
на відмові в задоволенні позовних
вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, дослідивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
по суті, суд встановив:

Позивачем відповідачу виставлено до
оплати рахунок №16 від 31.01.2012р., що
включав в себе відшкодування вартості
використаної електроенергії, між
іншим, за період листопад-грудень 2011
року в сумі 2891,88 грн.

Вказаний рахунок виставлено на
підставі актів про споживання
електричної енергії від 01.12.2011р. на суму
1636,57 грн. та 31.12.2011р. на суму 1255,31 грн. Зі
змісту вказаних актів вбачається, що
абонентом (позивачем) було передано, а
субабонентом (відповідачем) спожито у
листопаді та грудні 2011 року електричну
енергію.

Відповідач рахунок не оплатив, тому
позивач направив претензію від 28.11.2012р.
№22.7-2834 про відшкодування вартості
використаної електроенергії. У
відповіді від 12.12.2012р №38.01-03/1001
відповідач повідомив, що задовольнити
її не має можливості, оскільки на той
час між підприємствами були відсутні
договірні відносини.

В матеріалах справи також міститься
договір №173 від 22.02.2007р. про постачання
електричної енергії юридичним та
фізичним особам - суб'єктам
підприємницької діяльності, укладений
між позивачем та ВАТ ЕК
„Хмельницькобленерго" в особі
Хмельницького міського РЕМ, а також
рахунки, які виставлялись позивачу на
оплату, та платіжні доручення позивача
про оплату спожитої електроенергії.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх
в сукупності, судом береться до уваги
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі шкоди, є зобов'язання,
які виникають з угод або внаслідок
заподіяння шкоди.

За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У випадку невиконання договору або за
зобов'язанням, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди, чинне законодавство
виходить з принципу вини контрагента
або особи, яка завдала шкоду (статті 614
та 1166 Цивільного кодексу України). Крім
застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою. При цьому
встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних
збитків. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність завдавача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Виходячи з аналізу ст. 1116 Цивільного
кодексу України вбачається, що шкода,
завдана майну особи, відшкодовується
за умови, що вона завдана цивільним
правопорушенням, тобто, для
застосування деліктної
відповідальності необхідною умовою є
наявність складу правопорушення, які
складаються із наступних елементів:
протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності) особи, шкідливого
результату такої поведінки (шкоди),
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою і шкодою, вини особи, яка
заподіяла шкоду. При цьому перші три
елементи належать до об'єктивного
складу правопорушення, а решта - вина - є
суб'єктивною стороною цивільного
правопорушення. Наявність чотирьох
вищенаведених елементів
правопорушення є необхідною вимогою
для притягнення до відповідальності у
формі відшкодування шкоди, за
виключенням лише випадків,
встановлених законом. Відсутність хоча
б одного із елементів складу
цивільного правопорушення виключає
можливість для притягнення до
відповідальності у виді відшкодування
шкоди.

Таким чином, вина - є однією із умов
деліктної відповідальності та її
відсутність доводиться особою, яка
порушила права або інтереси
потерпілого, але зазначене не звільняє
позивача від обов'язків надавати суду
свої докази складу цивільного
правопорушення відповідно до ст. ст. 32,
33, 36 Господарського процесуального
кодексу України.

Як вбачається з актів про споживання
електричної енергії від 01.12.2011р.,
31.12.2011р., на які посилається позивач як
на доказ споживання відповідачем
електроенергії, відповідача визначено
в якості субабонента. Між тим, будь-які
докази, які б свідчили про статус
відповідача як субабонента на момент
складення актів відсутні. Крім того,
доказів сплати позивачем сум, які саме
визначено в актах про споживання
електричної енергії, в матеріалах
справи не міститься.

З огляду на викладене, позивачем
належним чином не доведено причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
відповідача і шкодою.

Відповідно ст. 2 Закону України „Про
електроенергетику" даний Закон регулює
відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, передачею, постачанням і
використанням енергії, державним
наглядом за безпечним виконанням робіт
на об'єктах електроенергетики
незалежно від форм власності,
безпечною експлуатацією енергетичного
обладнання і державним наглядом за
режимами споживання електричної і
теплової енергії.

У відповідності до ст. 26 Закону України
„Про електроенергетику" передбачено,
що споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватись
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії.

Згідно з п. 1.1 Правил користування
електроенергією, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996 року №28 передбачено,
що дія цих Правил поширюється на всіх
юридичних осіб та фізичних осіб.

Відповідно до п. 1.3 Правил користування
електроенергією передбачено, що
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановки
здійснюється на підставі договору про
постачання електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, або договору про
купівлю-продаж електричної енергії, що
укладається між власником цієї
електроустановки (уповноваженою
власником особою) та постачальником
електричної енергії за нерегульованим
тарифом.

Пунктами 1.5, 1.7 Правил користування
електроенергією передбачено, що у разі
підключення електроустановок
споживача до електричних мереж,
власник яких не є постачальником
електричної енергії, та виникнення у
споживача відповідно до законодавства
України зобов'язань уносити плату за
перетікання реактивної
електроенергії, між споживачем та цим
власником електричних мереж на основі
типового договору укладається договір
про технічне забезпечення
електропостачання споживача. У разі
використання технологічних
електричних мереж
електропередавальною організацією
відносини між власником цих мереж та
електропередавальною організацією, у
тому числі їх взаємна
відповідальність, регулюються
договором про спільне використання
технологічних електричних мереж, що
укладається між ними на основі
типового договору.

Приписами п. 1.6 Правил передбачено, що
договір про постачання електричної
енергії на основі типового договору
укладається постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом з усіма споживачами та
субспоживачами (крім населення),
об'єкти яких розташовані на території
здійснення ліцензованої діяльності
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом.

Як встановлено судом, позивач не є
постачальником електроенергії і між
сторонами відсутні договірні
відносини з приводу поставки
електричної енергії. Матеріали справи
не містять доказів того, що на момент
виникнення спірних відносин, позивач
звертався, а відповідач ухилявся від
укладення договору про спільне
використання технологічних
електричних мереж. Натомість, в
матеріалах справи міститься договір
про постачання електричної енергії,
укладений між ВАТ ЕК
„Хмельницькобленерго" та позивачем,
однак, він не несе правових наслідків
для відповідача, а слугує належною
правовою підставою виникнення, зміни
або припинення цивільних прав та
обов'язків лише для сторін, між якими
цей договір був укладений. Зазначений
договір не містить дані про приєднані
електроустановки відповідача.
Посилання позивача на договір №1337 від
31.03.2011р., який укладено ВАТ ЕК
„Хмельницькобленерго" з відповідачем
також не стосується спірних
правовідносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що надані позивачем, а також
зібрані по справі документи і докази не
дають підстав для висновку ні щодо
заподіяння шкоди, ні щодо протиправної
поведінки відповідача, ні щодо його
вини, а ні причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і заподіянням
шкоди. Тобто, позивачем не доведено, що
відповідач, заподіяв йому шкоду.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

В порушення наведених норм закону
позивач не довів обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог.

З огляду на викладене, беручи до уваги
наведені вище положення закону,
враховуючи встановлені судом факти та
зміст позовних вимог, суд дійшов
висновку щодо відсутності належних
правових підстав для задоволення
позову на підставі ст. 1166 Цивільного
кодексу України. Тому у позові належить
відмовити.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по оплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України, Київська область, м. Бориспіль
в особі Львівського регіонального
структурного підрозділу Державного
підприємства обслуговування
повітряного руху України, м. Львів до
Хмельницького обласного центру з
гідрометеорології, м. Хмельницький про
стягнення майнової шкоди в розмірі 2891,88
грн. відмовити.

Повне рішення складено 14 квітня 2014
року.

Суддя
В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.