ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 р. Справа № 909/304/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Гриняк Б. П. ,
при секретарі судового засідання
Михайлюк А. С., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Райфайзен Банк Аваль" в
особі Івано-Франківської обласної
дирекції, вул. Незалежності,
19,м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1

про: стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 56664,91 грн. ( з
яких : 45620,00 грн.- заборгованість за
кредитом ; 7600,25 грн. - заборгованість за
відсотками ; 3444,66 грн.- пеня за
прострочення сплати кредиту та
відсотків)

за участю представників сторін:

Від позивача: Нелідічев А.О.
(довіреність № 1542/13 від 30.10.13) -
представник

Від відповідача представники не
з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" звернулось з
позовом до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 56664,91 грн. ( з
яких : 45620,00 грн.- заборгованість за
кредитом ; 7600,25 грн. - заборгованість за
відсотками ; 3444,66 грн.- пеня за
прострочення сплати кредиту та
відсотків).

Ухвалою від 31.03.2014 порушено провадження
у справі та призначено до розгляду на
22.04.2014.

Ухвалою суду від 03.04.2014 виправлено
описку в резолютивній частині ухвали
від 31.03.2014 та призначено розгляд справи
на 24.04.2014.

24 квітня 2014 представник позивача
подавзаяву (вх. № 5777/14) про зменшення
позовних вимог частині стягнення пені,
якою просив стягнути пеню в сумі 647,93
грн.

З урахуванням наведеного, враховуючи
закріплений ст. 129 Конституції України
принцип диспозитивності учасників
судового процесу, зокрема,
диспозитивний характер прав позивача,
які визначено ст. 22 ГПК України, щодо
права позивача до прийняття рішення у
справі зменшити розмір позовних вимог,
суд задовольнив заяву про зменшення
позовних вимог і розглядає справу
відповідно до зменшених позовних
вимог.

Позовні вимоги мотивовані
невиконанням зобов"язань згідно
кредитного договору від 20.02.2008,
укладеного між публічним акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль" та
ОСОБА_3

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав в повному
обсязі з підстав викладених у позовній
заяві та просив суд позов задовольнити.

Відповідач своїм конституційним
правом на захист прав і охоронюваних
законом інтересів не скористався,
своєї явки чи уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
проведення судового засідання був
належним чином повідомлений, про що
свідчить відмітка відділу
документального забезпечення
Господарського суду
Івано-Франківської області на
зворотньому боці ухвал суду та

факт належного повідомлення
відповідача про розгляд справи
(судового засідання) підтверджується
також долученим до матеріалів справи
повідомлень про вручення поштових
відправлень , з яких вбачається про
отримання ухвал відповідачем .

Будь-яких заперечень в спростування
заявлених позовних вимог та клопотань
про відкладення розгляд справи,
відповідач до суду не подав, причини
неявки суд не повідомив.

Відповідно до пункту 3.5.11 Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженою наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
№75 (з подальшими змінами), перший,
належним чином підписаний, примірник
процесуального документа (ухвали,
рішення, постанови) залишається у
справі; на звороті у лівому нижньому
куті цього примірника проставляється
відповідний штамп суду з відміткою про
відправку документа, що містить:
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" неявка у судове
засідання однієї із сторін, належним
чином повідомленої про час та місце
цього засідання, не перешкоджає такому
переходові до розгляду позовних вимог,
якщо у господарського суду відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи, передбачені ч. 1 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
відповідача за наявними в ній
матеріалами, враховуючи, що у суду є всі
необхідні докази для вирішення спору
по суті, запобігаючи, одночасно,
безпідставному затягуванню розгляду
спору та сприяючи своєчасному
поновленню порушеного права.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає позовні вимоги
обгрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав:

26 грудня 2007 між ВАТ "Райффайзен Банк
Аваль", правонаступником всіх прав та
обов"язків якого є ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" та ОСОБА_3 укладено Генеральну
кредитну угоду № 223, за якою кредитор
зобов"язувався у майбутньому надати
позичальнику кредитні кошти в порядку
і на умовах, визначених у кредитних
договорах, укладених в рамках цієї
генеральної кредитної угоди, які є її
невід"ємними частинами.

20 лютого 2008 шляхом укладення
кредитного договору № 014/14-10/98 G 223
позичальнику надано кредит в сумі 75000
грн. під 16,75% річних до 25.12.2017.

Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору, кредитор, на положеннях та
умовах цього договору та Генеральної
кредитної угоди № 223 від 26.12.2007
відкриває позичальнику відновлювальну
(револьверну) кредитну лінію у сумі 75000
грн.в порядку передбаченому цим
договором та повинен бути повернутий
позичальником в строк по 25 грудня 2017.

Відповідно до п. 1.3 договору, за
користування кредитом позичальник
сплачує кредитору 16,75 % річних.

Відповідно до п. 3.5 договору, проценти
за користування кредитом
нараховуються виходячи з розміру
процентної ставки, встановленої цим
договором, на залишок фактичної
заборгованості за кредитом з дня
перерахування коштів з позичкового
рахунку позичальника до моменту
фактичного повернення кредиту
кредитору (в тому числі і за період
прострочення погашення кредиту). При
розрахунку процентів день надання
кредиту та день погашення
заборгованості за кредитом вважаються
одним днем.

Сторони встановлюють, що нарахування
та сплата процентів за користування
кредитом по договору здійснюється
щомісяця за фактичне число календарних
днів користування кредитом, виходячи з
фактичної кількості календарних днів у
місяці та році.

Відповідно до п. 3.6 договору,
позичальник зобов"язаний здійснювати
повернення основної заборгованості за
кредитом (позичкова заборгованість)
починаючи з першого року видачі
першого траншу за кредитом у сумі,
визначеній позичальником, з
дотриманням вимог п. 1.1 договору до
зменшення ліміту кредитування.

Позичальник зобов"язаний щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом на рахунок нарахованих
процентів № 20785381 в ІФ ОД ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль", МФО 336462, не
пізніше останнього робочого дня
кожного місяця шляхом перерахування
позичальником коштів платіжним
дорученням з поточного рахунку, а у
випадку повного погашення кредиту - не
пізніше дня такого погашення.

Відповідно до п. 10.3 договору, у разі
виявлення фактів нецільового
використання кредиту позичальник
сплачує кредитору штраф у розмірі 25%
від суми нецільового використання.

На даний час відповідач не виконує
своїх зобов"язань згідно кредитного
договору, внаслідок чого станом на
18.03.2014 виникла заборгованість, яка
становить 53868,18 грн., з яких:

- 45620 грн. - заборгованість за кредитом

- 7600,25 грн. - заборгованість за
відсотками

- 647,93 грн. - пеня за прострочення сплати
кредиту та відсотків.

При вирішенні даного спору суд
виходить з того, що згідно ст.509 ЦК
України, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст.11 ЦК України,
зокрема, з правочинів. Зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Положенням ст.610 Цивільного кодексу
України передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України,
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

В силу статті 1056-1 зазначеного вище
кодексу процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на
кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов"язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено,
що виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов"язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов"язання за кожний день
прострочення виконання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської
діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за порушення у сфері господарювання
шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Стаття 230 цього ж кодексу штрафними
санкціями визнає господарські санкції
у вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
чи неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Таким чином, суд вважає, що позовну
вимогу обгрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Згідно ст.49 ГПК України судові витрати
покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись
ст.8, 124 Конституції України, ст. 509, 526, 546,
549, 610, 611, 612, 1048, 1054 ЦК України, ст. 193,216,
218, 220, 230, 231, 232 ГК України, ст. 35, 43, 49, 82
-85Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 53868,18 грн., з
яких:

- 45620 грн. - заборгованість за кредитом

- 7600,25 грн. - заборгованість за
відсотками

- 647,93 грн. - пеня за прострочення сплати
кредиту та відсотків.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (78600, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Івано-Франківської обласної
дирекції (, р/р 29094965, МФО
336462, адреса м. Івано-Франківськ, вул.
Незалежності, 19) заборгованість за
кредитним договором № 014/14-10/98 G 223 від
20.02.2008, укладеного в межах Генерального
кредитного договору № 223 від 26.12.2007 в
сумі 53868,18 грн., (п"ятдесять три тисячі
вісімсот шістдесять вісім гривень
вісімнадцять копійок), з яких: 45620 грн. -
заборгованість за кредитом, 7600,25 грн. -
заборгованість за відсотками, 647,93 грн.
- пеня за прострочення сплати кредиту
та відсотків та 1827 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 25.04.14

Суддя
Гриняк Б.П.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Попович Л. І. 25.04.14