КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Справа№ 5011-34/10882-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Корсакової Г.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання:
Підченко О.Ю.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: не
з'явився;

від відповідача за первісним позовом:
Лозенко В.І. за довіреністю б/н від
04.04.2014, Лакуста О.І. за довіреністю б/н
від 17.09.2013;

від третьої особи за первісним позовом:
не з'явився;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Банк "Траст"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.04.2013

у справі №5011-34/10882-2012 (головуючий суддя:
Сташків Р.Б., судді: ПаламарП.І.;
Літвінова М.Є.)

за первісним позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6

до Публічного акціонерного товариства
Банк "Траст"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача за первісним позовом:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нікателл"

про стягнення заборгованості в розмірі
466175,71 грн.

за зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6

про визнання договору оренди
недійсним та стягнення 1037049,94грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6 (далі -
позивач, ФОП ОСОБА_6) до Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст"
(далі - відповідач) про стягнення
заборгованості в сумі 466175,71грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач умови Договору оренди
нежитлових приміщень від 21.04.2008 виконав
і надав відповідачу в оренду нежитлові
приміщення АДРЕСА_1, загальною площею
84,9кв.м., що підтверджується актом
приймання-передачі майна від 28.04.2008,
проте відповідач після закінченні
строку дії вказаного договору
продовжував користуватись
приміщеннями з 29.03.2011 до 20.04.2012,
внаслідок чого позивач нарахував
відповідачу неустойку за період з
20.08.2011 до 19.04.2012 в сумі 390890,01грн.
Позивачем також заявлена вимога про
стягнення з відповідача вартості
комунальних та експлуатаційних послуг
в сумі 47965,30 грн.

У зв'язку із тим, що технічний стан
орендованого приміщення значно
погіршився, що було встановлено
позивачем коли відповідача було
виселено з орендованих приміщень,
позивач в порядку приписів ст.799
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) просить суд також
відшкодувати позивачеві збитки
завдані погіршенням стану
орендованого майна.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем подана заява про зміну
позовних вимог (про збільшення розміру
позовних вимог), відповідно до якої
позивач зазначив, що в позовній заяві
останнім невірно було зазначено номери
виставлених рахунків за спожиті
комунальні послуги, у зв'язку з чим
невірно визначений розмір боргу про
стягнення з відповідача комунальних
послуг. Отже, позивач просить суд
стягнути з відповідача за період з
серпня 2009 року до 20.04.2012 заборгованість
за спожиті комунальні послуги в сумі
56271,87грн.

Відповідачем до суду першої інстанції
подано зустрічну позовну заяву про
визнання договору оренди нежитлових
приміщень від 21.04.2008 недійсним та
стягнення 1037049,94 грн., з яких 932164,58 грн.
безпідставно набутих коштів та 104885,36
грн. збитків.

В обґрунтування поданої зустрічної
позовної заяви Публічне акціонерне
товариство Банк "Траст" зазначає, що
12.03.2010 повністю звільнив приміщення, а
01.07.2010 позивач за первісним позовом та
ТОВ «Нікателл» уклали договір оренди
нежитлового приміщення АДРЕСА_1,
загальною площею 84,9кв.м.

Понесені збитки позивач за зустрічним
позовом обґрунтовує тим, що незважаючи
на фактичну здачу спірного приміщення
в оренду третім особам, позивач
звернувся з позовами до суду,
відповідно до яких були винесені
рішення суддів, так рішенням
Господарського суду міста Києва
№16/278-52/139 від 25.07.2011 було задоволено
позов ФОП ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст" на
суму 714594,22грн., також рішенням
Господарського суду Запорізької
області від 21.09.2011 було задоволено
позов ФОП ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст" на
суму 217570,36грн.

Отже, на підставі зазначених рішень, як
вказує позивач за зустрічним позовом,
відповідач отримав від позивача за
зустрічним позовом за недійсним
договором оренди за період, в якому
позивач за зустрічним позовом не
користувався приміщенням 932164,58 грн.

Крім того, позивач за зустрічним
позовом вказує, що зазнав прямих
збитків на суму 104885,36 грн. у розмірі
сплаченого державного мита, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та сплаченого
виконавчого збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.09.2012 прийнято зустріну
позовну заяву до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.04.2013 у справі №5011-34/10882-2012
провадження у справі в частині вимог
позивача за первісним позовом про
стягнення з відповідача комунальних та
експлуатаційних витрат заявлених до
стягнення за період з серпня 2009 до
лютого 2011 припинено. Первісний позов
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
Банк "Траст" на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 390890 грн. 01 коп.
неустойки, 26679 грн. 79 коп. компенсації
комунальних та експлуатаційних витрат,
8351грн. 39коп. судового збору. У решті
первісного позову відмовлено.

Вказаним рішенням у задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, Публічне акціонерне товариство
Банк "Траст" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
відмовити в задоволенні первісного
позову та задовольнити зустрічний
позов.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, дану апеляційну
скаргу передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського суду Ільєнок Т.В.

Розпорядженнями Голови Київського
апеляційного господарського суду від
21.05.2013 для розгляду апеляційної скарги
у справі №5011-34/10882-2012 сформовано
колегію суддів у складі головуючого
судді Ільєнок Т.В., суддів Корсакової
Г.В. та Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2013
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст"
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 05.06.2013.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, склад колегії суддів
змінювався.

08.07.2013 від Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст" надійшло
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи.

Від ФОП ОСОБА_6 надійшли письмові
заперечення на клопотання відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013 у справі
призначено судову почеркознавчу
експертизу, проведення якої доручено
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз
Міністерства юстиції України,
провадження у справі зупинено. На
розгляд експерту було поставлено
питання: «Чи виконано підпис в лівій
нижній частині аркушів Договору оренди
нежитлових приміщень від 21.04.2008 біля
відтисків або під відтисками круглої
печатки «Фізична особа-підприємець
ОСОБА_6, НОМЕР_1, Україна, м.Запоріжжя»
ОСОБА_6 або іншою особою?». Витрати,
пов'язані з проведенням експертизи
покладено на скаржника - Публічне
акціонерне товариство Банк «Траст».

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2013
поновлено провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що від
відповідача за первісним позовом
надійшло клопотання про призначення
повторної додаткової комісійної
почеркознавчої експертизи.

Від позивача за первісним позовом
надійшли заперечення на вищезазначене
клопотання.

Розпорядженнями в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
12.03.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Ільєнок Т.В. на лікарняному, для
розгляду апеляційної скарги у справі
№5011-34/10882-2012 призначено колегію суддів
у складі головуючого судді Смірнової
Л.Г., суддів КорсаковоїГ.В. та Кропивної
Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 колегією
суддів у складі головуючого судді
Смірнової Л.Г., суддів КорсаковоїГ.В.,
Кропивної Л.В. прийнято вказану
апеляційну скаргу до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 26.03.2014.

В судове засідання 26.03.2014 представники
сторін та третьої особи не з'явились.
Про причини неявки суд не повідомили,
розгляд справи відкладено на 09.04.2014.

В судове засідання 09.04.2014 з'явились
представники відповідача. Належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду справи представники позивача
за первісним позовом та третьої особи
за первісним позовом в судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач за
первісним позовом та третя особа за
первісним позовом не скористались
своїми правами, передбаченими статтями
22, 27 ГПК України, та виходячи з того, що
явка учасників апеляційного
провадження судом апеляційної
інстанції обов'язковою не визнавалася,
а участь в засіданні суду є правом, а не
обов'язком сторони, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги за відсутності
представників позивача за первісним
позовом та третьої особи за первісним
позовом.

Представником відповідача за
первісним позовом в судовому засіданні
заявлено клопотання про призначення
повторної додаткової комісійної
почеркознавчої експертизи.

Як зазначалося вище, у даній справі
було призначено та проведено судову
почеркознавчу експертизу. Висновок
експерта міститься в матеріалах
справи.

З огляду на зазначене, керуючись
статтею 41 ГПК України, колегія суддів
не вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача за первісним
позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем за первісним позовом у своїх
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу викладені доводи проти
задоволення апеляційної скарги.

Представники відповідача за первісним
позовом в судовому засіданні
підтримали доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просили суд
апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідно до статті 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу, також апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

21 квітня 2008 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 (далі
-Орендодавець) та Відкритим
акціонерним товариством Банк "РНС"
(далі - Орендар) було укладе но договір
оренди нежитлових приміщень, за
умовами якого Орендодавець передав, а
Орендар прийняв на умовах оренди в
строкове, платне користування
нежитлові приміщення АДРЕСА_1 (далі -
Договір оренди).

Факт передачі вказаного майна
підтверджується актом
приймання-передачі орендованого
приміщення від 28.04.2008, який підписано та
скріплено печатками позивача та
відповідача.

Згідно з пунктом 3.1 Договору оренди
строк оренди складає 35 місяців з дати
приймання об'єкта оренди за актом
приймання-передачі.

Таким чином, оскільки орендоване майно
було передане за актом
приймання-передачі 28.04.2008, то
відповідно строк оренди вказаного
приміщення закінчився 28.03.2011.

Зазначений факт також встановлений в
рішенні Господарського суду міста
Києва від 25.07.2011 у справі №16/278-52/139 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст", третя особа -
фізична особа-підприємець ОСОБА_7 про
стягнення 404877,60грн., та за зустрічним
позовом Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 про визнання
договору оренди нежитлових приміщень
від 21 квітня 2008 року таким, що не
підлягає виконанню. Вказане рішення
залишене без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.12.2011 та
постановою Вищого господарського суду
України від 20.03.2012. Таким чином, рішення
суду від 25.07.2011 №16/278-52/139 набрало
законної сили.

Відповідно до статті 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Враховуючи, що строк дії договору
закінчився у відповідача виник
обов'язок по поверненню майна,
передбачений 4.3.10 Договору оренди та ч. 1
ст. 785 ЦК України.

Господарським судом Запорізької
області розглянуто первісний позов ФОП
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст" про усунення
перешкод у користуванні майном ФОП
ОСОБА_6 шляхом виселення Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст" із
нежилих приміщень АДРЕСА_1 та стягнення
217570,36грн. неустойки, а також зустрічний
позов ПАТ Банк «Транс» до ФОП ОСОБА_6
про визнання договору розірваним,
зобов'язання підписати додаткову угоду
№4 від 12.03.2010 до договору оренди
нежитлового приміщення від 21.04.2008 та
акт прийому-передачі приміщення від
12.03.2010. Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 21.09.2011
№32/5009/4669/11 первісний позов було
задоволено, в задоволенні зустрічного
позову відмовлено. Вказане рішення
набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення був
виданий наказ №32/5009/4669/11 від 20.02.2012.

В матеріалах справи наявна постанова
про закінчення виконавчого
провадження від 20.04.2012 щодо виконання
наказу від 20.02.2012 у справі №32/5009/4669/11 про
усунення перешкод у користуванні
майном СПД фізичної особи ОСОБА_6
шляхом виселення Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст" із
нежилих приміщень АДРЕСА_1 у зв'язку із
фактичним виконанням.

Отже, підставою для звернення позивача
за первісним позовом до суду стало
користування відповідачем без
будь-яких правових підстав орендованим
приміщенням протягом часу з 29.03.2011 (з
моменту закінчення строку оренди) до
20.04.2012 (фактичного виселення
відповідача з орендованого
приміщення).

На підставі положень статті 785 ЦК
України позивач за первісним позовом
звернувся до суду із вимогою про
стягнення неустойки за період з 20.08.2011
до 19.04.2012.

Відповідно до частини 2 статті 795 ЦК
України повернення наймачем предмета
договору найму оформляється
відповідним документом (актом), який
підписується сторонами договору. З
цього моменту договір найму
припиняється.

Відповідачем за первісним позовом не
доведено суду факт звільнення
вказаного приміщення шляхом
підписання акту прийому-передачі у
встановленому порядку, натомість
рішенням Господарського суду
Запорізької області від 21.09.2011
№32/5009/4669/11 був встановлений факт
безпідставного користування спірним
приміщенням починаючи з 28.03.2011 у зв'язку
з чим були задоволені вимоги СПД
фізичної особи ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
виселення Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст" з нежитлових
приміщень АДРЕСА_1, а вказане рішення
примусово виконувалось в межах
процедури виконавчого провадження, про
що 20.04.2012 державним виконавцем
Орджонікіздевського ВДВС Запорізького
МУЮ складений акт державного виконавця
про виселення та винесена постанова
про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із повним
фактичним виконанням.

Згідно з пунктом 6.1 Договору оренди за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність згідно
діючого законодавства України.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до частини 2 статті 785 ЦК
України якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Зважаючи на те, що відповідач за
первісним позовом не повернув
орендоване майно 28.03.2011, а факт
подальшого користування останнього
вказаним приміщенням встановлений
рішенням №32/5009/4669/11 від 21.09.2011 та в
рамках примусово виконування
державним виконавцем
Орджонікіздевського ВДВС Запорізького
МУЮ 20.04.2012 складений акт про виселення
та винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку із
повним фактичним виконанням. Також
враховуючи, що рішенням Господарського
суду міста Києва від 25.07.2011 у справі
№16/278-52/139 з відповідача стягнута
неустойка по 05.04.2011 включно, а рішенням
Господарського суду Запорізької
області від 21.09.2011 у справі №32/5009/4669/11 з
відповідача була стягнута неустойка за
період з 06.04.2011 до 19.08.2011, то місцевим
господарським судом вірно визнано
обґрунтованою вимогу позивача про
стягнення з відповідача неустойки за
період з 20.08.2011 до 20.04.2012 у сумі 390890,01грн.

Розрахунок неустойки відповідає
умовам договору зокрема п.п. 5.1-5.4, п.п.
5.6-5.10, умовам додаткової угоди від
17.10.2008, додаткової угоди №2 від 31.12.2008, а
також вимогам чинного законодавства
України.

Посилання відповідача за первісним
позовом на те, що стягнення неустойки
відповідно до ст.785 ЦК України можливо
лише за період з 29.03.2011 до 29.09.2011,
оскільки при нарахуванні неустойки
необхідно керуватися приписами ч.6 ст.232
ГК України судова колегія визнає
необґрунтованими, зважаючи на
наступне.

Пунктом 5.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29
травня 2013 року №12 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна» вихначено, що
застосовуючи приписи статті 785 ЦК
України у розгляді справ зі спорів про
стягнення неустойки за прострочення
виконання зобов'язань з повернення
об'єкта оренди, господарським судам
слід звертати увагу на те, що неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення. Ця неустойка не може бути
ототожнена з неустойкою (штрафом,
пенею), передбаченою пунктом 1 частини
другої статті 258 ЦК України, оскільки,
на відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня).

Відповідно до листа Верховного Суду
України від 01.04.2012 «Висновки Верховного
Суду України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.111-16
ГПК України за 2010 - 2011» визначено, що
положення ч. 6 ст. 232 ГК щодо нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання в межах шести
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, застосовується до
відповідних правовідносин у разі, якщо
інше не встановлено законом або
договором. Оскільки законодавством, що
регулює орендні правовідносини,
встановлено можливість стягнення
неустойки за весь час прострочення
виконання зобов'язання щодо повернення
об'єкта оренди, зменшення строку
нарахування неустойки до шести місяців
є безпідставним (постанова Верховного
Суду України від 26 грудня 2011 у справі N
3-140гс11).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Дана норма встановлює можливість її
застосування тільки у разі якщо інше не
встановлено законом або договором.

В свою чергу частиною 2 статті 785 ЦК
України встановлено, період за який
сплачується неустойка, а саме - за час
прострочення, а отже частина 6 статті 232
ГК України застосуванню не підлягає.

Щодо позовних вимог позивача за
первісним позовом про стягнення з
відповідача комунальних витрат за
період з серпня 2009 року до 20.04.2012 в сумі
56271,87 грн., судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 5.5 Договору оренди
компенсація вартості спожитої
електроенергії, опалення, холодної
води та інших комунальних послуг і
експлуатаційних витрат, оплачується
окремо в безготівковому порядку на
розрахунковий рахунок орендодавця
шляхом щомісячних перерахувань до 15
числа поточного місяця, починаючи з 30
квітня 2008. Компенсація вартості
комунальних і експлуатаційних витрат
розраховується пропорційно загальної
площі об'єкта оренди, яку займає
орендар. Орендодавець повинен
документально підтвердити орендареві
сплату комунальних платежів та надати
розрахунок вартості комунальних і
експлуатаційних платежів.

Як встановлено судом, вимога позивача
за первісним позовом про стягнення з
відповідача комунальних витрат на
підставі п. 5.5 Договору оренди за період
з січня 2008 року до лютого 2011 року в сумі
40723,31грн. була предметом розгляду
справи №16/278-52/139.

Як вбачається з матеріалів справи,
місцевим господарським судом зроблено
запит до архіву та долучено до
матеріалів справи витяг з матеріалів
справи №16/278-52/139, а саме заяву про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої суд розглядав
вимоги позивача, у вказаній заяві
визначений період нарахування
комунальних та експлуатаційних витрат
з серпня 2009 року до лютого 2011 року,
таким чином, судом у межах справи
№16/278-52/139 вимога про стягнення
комунальних та експлуатаційних витрат
розглядалась за період з серпня 2009 року
до лютого 2011 року.

За рішенням №16/278-52/139 від 25.07.2011 з
відповідача було стягнуто 8322,35грн. в
рахунок компенсації вартості
комунальних витрат, а в іншій частині
відмовлено у зв'язку із недоведеністю.

За таких обставин, провадження у даній
справі в частині вимог позивача за
первісним позовом щодо стягнення з
відповідача комунальних та
експлуатаційних витрат заявлених до
стягнення за період з серпня 2009 року до
лютого 2011 року на підставі п.2 ч.1 ст.80
ГПК України правомірно припинено судом
першої інстанції, у зв'язку з наявністю
рішення господарського суду або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішив господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Отже, розгляду підлягає вимоау
позивача за первісним позовом про
стягнення з відповідача комунальних та
експлуатаційних витрат лише за період
з березня 2011 року до 20.04.2012.

Надання спожитих комунальних послуг
саме у приміщення котрі займав
відповідач підтверджується договорами
на постачання комунальних послуг, а
саме: копіями, оригінали яких були
досліджені судом, договорів на
постачання електричної енергії №4993
від 03.05.2006, на постачання та
використання теплової енергії №2035 від
01.11.2005, разом з тим, нарахування
позивачем за первісним позовом витрат
за холодну воду на підставі договору на
постачання води №2035/В-2790 від 28.01.2002
судова колегія визнає необґрунтованим,
оскільки вказаним договором
забезпечується лише постачання
гарячої води, а постачання холодної
води не передбачене, у зв'язку із чим
судом вірно відмовлено позивачу за
первісним позовом у стягненні з
відповідача послуг за постачання
холодної води.

Об'єм спожитих комунальних послуг
підтверджується рахунками за спожиту
теплову електроенергію та теплову
енергію, актами, актами звірки
взаєморозрахунків за спожиті послуги.

Вимога позивача про стягнення з
відповідача компенсації вартості
спожитої електроенергії, опалення та
інших комунальних послуг і
експлуатаційних витрат є
обґрунтованою, проте, підлягає
задоволенню частково за період з
березня 2011 року до 20.04.2012 у розмірі
26679,79грн. відповідно до пунктів 5.5, 9.1
Договору оренди та ст. 1 Закону України
«Про відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій» від 20.05.1999
№686-XIV, сплачених, але не компенсованих
відповідачем витрат, оскільки саме на
зазначену суму позивачем надано суду
належні докази сплати комунальних та
експлуатаційних платежів (за
виключенням сплати за холодну воду). У
решті в задоволенні позову в частині
стягнення комунальних та
експлуатаційних платежів слід
відмовити у зв'язку з недоведеністю.

Також, позивачем за первісним позовом
заявлена вимога про стягнення з
відповідача 27320,40 грн. збитків завданих
погіршенням майна.

Пунктом 4.3.10 Договору оренди
передбачено, що Орендар зобов'язаний
після припинення дії Договору
повернути приміщення в задовільному
технічному стані з урахуванням
нормального зносу, протягом 3 (трьох)
календарних днів від дня припинення
дії Договору за актом прийому-передачі.

Відповідно до статті 772 ЦК України
наймач, який затримав повернення речі
наймодавцеві, несе ризик її
випадкового знищення або випадкового
пошкодження.

Відповідно до статті 785 ЦК України у
разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 779 ЦК
України наймач зобов'язаний усунути
погіршення речі, які сталися з його
вини. У разі неможливості відновлення
речі наймодавець має право вимагати
відшкодування завданих йому збитків.

Як зазначає позивач за первісним
позовом коли відповідача було виселено
із орендованих приміщень позивач
встановив, що технічний стан
приміщення значно погіршився, таке
погіршення завдало позивачу збитків у
сумі 27320,40 грн., вказане за твердженням
позивача за первісним позовом
підтверджується актом огляду
приміщень, котрий складений в
присутності свідків після звільнення
орендованих приміщень відповідачем,
кошторисом.

Частиною 1 статті 224 ГК України
передбачено, що учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною (частина 2
статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, зокрема, включаються
додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22
Цивільного кодексу України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, притягнення до
цивільно-правової відповідальності
можливо лише при наявності певних,
передбачених законом умов. Їх
сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який і є підставою
цивільно-правової відповідальності.
Застосування відповідальності у
вигляді відшкодування збитків можливе
за наявності повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника.

У матеріалах справи відсутні жодні
докази на підтвердження факту
погіршення технічного стану, отже не
доведено факту наявності збитків, акт
приймання-передачі вказаного
приміщення назад ФОП ОСОБА_6 між
сторонами не складався, в якому міг
бути вказаний технічний стан
переданого майна, державним виконавцем
у акті виселення також не встановлений
технічний стан орендованого майна. Акт
огляду приміщень, на який посилається
позивач за первісним позовом котрий
складений в присутності свідків після
звільнення орендованих приміщень
відповідачем, кошторис, дефектний акт,
відомість ресурсів в матеріалах справи
відсутні, а надана копія договору б/н
підряду на проведення
відновлювального ремонту не
підтверджує факту виконання ремонтних
робіт.

Отже, факт наявності складу цивільного
правопорушення з боку відповідача щодо
прав та інтересів позивача не
доведений, а вимога щодо стягнення
збитків в сумі 27320,40 грн. не підлягає
задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Банк "Траст" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 про визнання
договору оренди нежитлових приміщень
від 21.04.2008 недійсним та стягнення 1037049,94
грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до статті 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою.

Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що
договір оренди був схвалений
сторонами, про що, свідчить факт
передачі спірних приміщень, сплата
орендних платежів та комунальних
послуг, прийняття цих платежів
відповідачем за зустрічним позовом,
інші подальші дії сторін. Усе
вищевикладене, є свідченням того, що
Договір оренди був схвалений сторонами
шляхом прийняття його до виконання.

Твердження позивача за зустрічним
позовом, що оспорюваний договір за
сторони відповідача за зустрічним
позовом підписаний не ФОП ОСОБА_6. не
знайшло свого підтвердження у висновку
експертів за результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи
№8153/8154/13-32 від 24.10.2013.

Посилання позивача за зустрічним
позовом на те, що останній повністю
звільнив приміщення 12.03.2010 суду не
доведено, доводи покладені в основу
вказаних тверджень не встановлюють
факт звільнення приміщення як це
визначено п. 4.3.10 договору та ч. 2 ст. 795 ЦК
України, шляхом підписання акту
прийому-передачі.

Натомість факт користування спірними
приміщеннями позивачем за зустрічним
позовом встановлений у межах справи
№16/278-52/139, а також факт користування
вказаним приміщенням понад визначений
у Договорі оренди строк встановлений у
ході розгляду справи №32/5009/4669/11, і в
силу положень ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
повторного доведення не потребує.

Твердження позивача за зустрічним
позовом про те, що спірні приміщення
01.07.2010 були передані в оренду третій
особі за договором оренди від 01.07.2010 на
підставі акту приймання-передачі від
01.07.2010 судом першої інстанції вірно
визнано необґрунтованим, зважаючи на
те, що оригіналу вказаного договору
суду не надано, а відповідач за
зустрічним позовом заперечує факт
укладення даного договору. Натомість,
позивачем за первісним позовом
долучена до матеріалів справи належним
чином засвідчена копія договору оренди
від 01.07.2010, з якого вбачається, що в
орендному користуванні Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нікателл"
знаходилися приміщення АДРЕСА_1, які
були передані в оренду позивачу за
зустрічним позовом.

Вимога позивача за зустрічним позовом
про стягнення з відповідача 1037049,94грн.
судовою колегією визнається
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Заявлена до стягнення сума збитків
складається із коштів котрі були
стягнуті із первісного відповідача за
рішенням судів №№16/278-52/139, №32/5009/4669/11.

Відповідно до статті 4-5 ГПК України
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, встановлену цим
Кодексом та іншими законами України.

Згідно з частиною 3 статті 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Статтею 122 ГПК України передбачено, що
якщо виконані рішення або постанова
змінені чи скасовані і прийнято нове
рішення про повну або часткову відмову
в позові, або провадження у справі
припинено, або позов залишено без
розгляду, боржникові повертається все
те, що з нього стягнуто на користь
стягувача за зміненими чи скасованими
у відповідній частині рішенням,
постановою.

Таким чином аналізуючи норми чинного
законодавства слід зазначити, що
рішення суду котре набрало законної
сили є обов'язковим до виконання,
стягнення грошових коштів котрі
отримані на виконання рішення суду
можливе лише у разі їх змінення чи
скасування уповноваженими органами.

Враховуючи ту обставину, що позивач за
зустрічним позовом просить стягнути на
його користь грошові кошти котрі
первісний позивач отримав на виконання
рішень судів, які набрали законної сили
та виконані в порядку передбаченим
чинним законодавством України, про що
наявні в матеріалах справи постанови
про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку із їх повним
виконанням, то вимога про стягнення
вказаних грошових коштів є незаконною
та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для скасування рішення
Господарського суду міста Києва у
даній справі, в зв'язку з чим апеляційні
скарги Публічного акціонерного
товариства Банк "Траст" задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Банк "Траст" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.04.2013 у справі №5011-34/10882-2012
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 01.04.2013 у справі
№5011-34/10882-2012 залишити без змін.

3. Матеріали справи №5011-34/10882-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.Г. Смірнова

Судді
Г.В. Корсакова

Л.В. Кропивна