м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2629/14 14.04.14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія

України"

до: Департаменту
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу

Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації)

про: стягнення 49 622,06 грн.

Суддя: Капцова Т.П.

Представники сторін:

від позивача Шульга К.В. -
пред. за довір.

від відповідача Трокоз О.В. - пред. за
довір.

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія України" звернулось до
Департаменту житлово-комунальної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
стягнення 49 622,06 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним було виконано роботи,
обумовлені Договором на проведення
проектних та пошукових робіт №ТО24-12-11
від 12.12.2011р. (далі - Договір), направлено
відповідачу для підписання Акт
приймання-передачі виконаних
проектних та пошукових робіт від
09.10.2012р. на суму 31 268,40 грн. Однак, в
передбачений Договором строк
відповідач акт не підписав, претензій з
приводу якості виконаних робіт не
надіслав. Додатковими угодами №1 від
12.12.2011р., №2 від 28.12.2012 року, №3 від 18.01.2013
року у зв'язку з відсутністю
фінансування вносилися зміни в Договір
в частині розрахунків між сторонами,
проте, роботи виконані позивачем
відповідачем оплачені не були, у
зв'язку з чим, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 31 268,40 грн., 3 % річних в
розмірі 1249,02 грн., інфляційні втрати в
розмірі 250,24 грн., нараховані на
підставі ст.625 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), пеню в сумі
14 665,61 грн. та штраф в розмірі 2188,79 грн.,
нараховані на підставі ч.2 ст.231
Господарського кодексу України (далі -
ГК України).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.02.14р. порушено провадження у
справі №910/2629/14 та призначено справу до
розгляду на 17.03.14р.

14.03.14р. від представника відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, зазначає,
що 25.12.11р. сторонами Договору було
підписано Акт приймання-передачі
виконаних проектних та пошукових робіт
від 09.10.2012р. на суму 31 268,40 грн.
Посилаючись на п.4.2. Договору,
відповідач вказує, що у разі затримки
бюджетного фінансування розрахунок за
виконані роботи здійснюється протягом
10 банківських днів з дати отримання
замовником бюджетного фінансування на
свій реєстраційний рахунок. Відповідач
вказує, що у зв'язку з відсутністю
фінансування та ненадходженням
бюджетних коштів, сторонами Договору
було укладено Додаткові угоди №1 від
12.12.2011р. та №2 від 28.12.2012 року до
Договору. Зокрема, Додатковою угодою
№2 до Договору, сторонами було
погоджено, що оплата виконаних у 2011
році робіт на суму 31 268,40 грн.
здійснюється у 2013 році на умовах
відстрочки платежу після затвердження
річних кошторисних призначень та
фактичного надходження фінансування
на реєстраційний рахунок. Відповідач
зазначає, що фінансування виконаних
робіт було передбачено за рахунок
спеціального фонду бюджету міста Києва
та посилається на ч.8 ст.13 Бюджетного
кодексу України, за умовами якої
платежі за рахунок спеціального фонду
бюджету здійснюються в межах коштів, що
фактично надійшли до цього фонду на
відповідну мету, якщо цим Кодексом
та/або рішенням про місцевий бюджет не
встановлено інше. Відповідач вказує, що
він здійснював всі можливі заходи щодо
забезпечення фінансування по Договору,
однак, у зв'язку з відсутністю
бюджетних коштів затримка бюджетного
фінансування відбулась не з його вини,
а тому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог. Також,
відповідач заявив про застосування
строків позовної давності до вимог
позивача про стягнення з відповідача
штрафу та пені та заперечив щодо
можливості їх нарахування.

У судове засідання 17.03.14р. представники
сторін з'явились та надали пояснення по
справі.

У судовому засіданні 17.03.14р.
оголошувалася перерва до 14.04.14р.

10.04.2014р. до суду від представника
відповідача надійшли пояснення по
справі, відповідно до яких, відповідач
зазначив, що Договір на проведення
проектних та пошукових робіт №ТО24-12-11
від 12.12.2011р. було укладено на підставі
рішення Київської міської ради №720/6956
від 01.12.2011р. «Про внесення змін до
рішення Київради від 30.12.2010 №574/5386 «Про
Програму соціально-економічного
розвитку міста Києва на 2011 рік».
Відповідач вказав, що Програмами
соціально-економічного розвитку міста
Києва на 2011 рік, на 2012 та на 2013 роки
передбачалося фінансування по об'єкту
«Реконструкція заводу «Енергія»
Київенерго», однак, фактичного
фінансування робіт не здійснювалось, а
відтак, вина відповідача у виникненні
заборгованості перед позивачем за
виконані роботи відсутня.

В судове засідання 14.04.14р. представники
сторін з'явились та надали пояснення
по справі.

14.04.2014р. у судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені ним позовні вимоги.
Представник відповідача щодо
задоволення позовних вимог
заперечував з підстав, наведених у
відзиві на позовну заяву та поясненнях
по справі.

У судовому засіданні 14.04.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) судом проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1
ГПК України, складалися протоколи
судових засідань, які долучені до
матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд,-

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2011року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Проектно-будівельна компанія України"
(виконавець) та Головним управлінням
комунального господарства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) (замовник) укладено
Договір на проведення проектних та
пошукових робіт №ТО24-12-11 від 12.12.2011р.
(далі - Договір).

16.11.12р. Розпорядженням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) №2058 від 16.11.2012р.
затверджено Зміни до Положення про
Головне управління комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
відповідно до п.1 яких, найменування
Головного управління комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
змінено на Департамент
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Згідно з п.1.1. Договору, замовник
доручив, а підрядник взяв на себе
зобов'язання у 2011 році по виконанню
робіт: «Технічне обстеження
конструкцій та перевірений розрахунок
під нові навантаження частини будівлі
головного корпусу філіалу «Завод
«Енергія» ПАТ «Київенерго» по об'єкту
«Будівництво системи хімічного
очищення димових газів на філіалі
«Завод «Енергія» «Київенерго» по
вул.Колекторній, 44 у Дарницькому районі
м.Києва».

Відповідно до п.3.1. Договору, договірна
вартість робіт, визначених в п.1.1.
Договору, згідно протоколу погодження
договірної ціни (Додаток №1 Договору)
складає 31 268,40 грн., в т.ч. ПДВ 20% 5 211,40 грн.

Згідно з п.4.1. Договору, розрахунок за
надані послуги здійснюється на
підставі п.1 ст.49 Бюджетного кодексу
України на умовах відстрочки платежу
на строк 5 днів після підписання
сторонами актів виконаних робіт у разі
наявності бюджетних коштів на своєму
реєстраційному рахунку.

Відповідно до п.4.2. Договору, розрахунок
замовник проводить за виконані обсяги
робіт після підписання актів виконаних
робіт в межах вартості, визначеної
кошторисом (Додаток №2 Договору). У разі
затримки бюджетного фінансування
розрахунок за виконані роботи
здійснюється протягом 10 банківських
днів з дати отримання замовником
бюджетного фінансування на свій
реєстраційний рахунок.

Відповідно до п.10.1. Договору, цей
договір набирає чинності з моменту
підписання договору та діє до 31.12.2011р.

12.12.2011р. між сторонами Договору було
укладено Додаткову угоду №1 до
Договору, відповідно до якої пункт 4.1
Договору викладено в наступній
редакції : « 4.1. За виконані роботи у 2011
році: «Технічне обстеження конструкцій
та перевірний розрахунок під нові
навантаження частини будівлі
головного корпуса філіалу «Завод
«Енергія» ПАТ «Київенерго» по об'єкту
«Будівництво системи хімічного
очищення димових газів на філіалі
«Завод «Енергія» «Київенерго» по
вул.Колекторній, 44 у Дарницькому районі
м.Києва» замовник забезпечує
виконавцеві фінансування у 2012 році в
сумі: 31 268,40грн., в т.ч. ПДВ 20% 5 211,40 грн.
після затвердження річних кошторисних
призначень, внесення об'єкта до
програми соціально-економічного
розвитку м.Києва на 2012 рік та
фактичного надходження фінансування
на реєстраційний рахунок».

Згідно з п.3. Додаткової угоди №1 до
Договору, ця угода набирає чинності з
моменту її підписання сторонами та діє
до 31.12.2012 року.

28.12.2012 року між сторонами Договору
було укладено Додаткову угоду №2 до
Договору, відповідно до якої пункт 4.1.
Договору викладено в наступній
редакції: «Розрахунок за виконані у
2011р. роботи в сумі 31268,40 грн., в тому
числі ПДВ 5211,40грн. здійснюється у 2013
році на умовах відстрочки платежу
після затвердження річних кошторисних
призначень та фактичного надходження
коштів на реєстраційний рахунок
замовника.»

Згідно з п.2. Додаткової угоди №2 від
28.12.12р., пункт 10.1. Договору викладено в
наступній редакції: «Договір набирає
чинності з моменту його підписання та
скріплення печатками Сторін та діє до
31.12.2013 року, але в будь якому разі до
повного виконання Сторонами взятих на
себе зобов'язань».

18.01.2013 року між сторонами Договору
було укладено Додаткову угоду №3 до
Договору, відповідно до якої сторонами,
у зв'язку зі зміною найменування та
реквізитів замовника, Розділ 13
«Місцезнаходження та банківські
реквізити сторін» Договору викладено в
новій редакції.

Як встановлено судом, позивачем
виконано роботи, передбачені
Договором, на суму 31 268,40 грн., що
підтверджується Актом
приймання-передачі виконаних
проектних та пошукових робіт № 1 від
25.12.2011р., підписаним уповноваженими
представниками сторін та скріпленим
печатками останніх.

Однак, як зазначає позивач,
відповідачем виконані роботи оплачені
не були, у зв'язку з чим, у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість в розмірі 31 268,40 грн., що
стало підставою звернення позивача з
позовом до суду про стягнення з
відповідача 31 268,40 грн. суми основного
боргу, 14 665,61 грн. пені, 2188,79 грн. штрафу,
нарахованих на підставі ч.2 ст.231 ГК
України, 1249,02 грн. 3 % річних та 250,24 грн.
інфляційних втрат, нарахованих
відповідно до ст.625 ЦК України.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судових засіданнях з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 11 ЦК України
визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Дослідивши Договір на проведення
проектних та пошукових робіт №ТО24-12-11
від 12.12.2011р., укладений сторонами, судом
встановлено, що вказаний договір за
своєю правовою природою є договором
підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог відповідач вказує, що
Програмами соціально-економічного
розвитку м.Києва на 2011, 2012 та на 2013роки
було передбачено фінансування робіт по
об'єкту «Реконструкція заводу
«Енергія» Київенерго», однак, фактично
фінансування робіт не здійснювалось.
Відповідач зазначає, що фінансування
виконаних робіт було передбачено за
рахунок спеціального фонду бюджету
міста Києва та посилається на ч.8 ст.13
Бюджетного кодексу України, за умовами
якої платежі за рахунок спеціального
фонду бюджету здійснюються в межах
коштів, що фактично надійшли до цього
фонду на відповідну мету, якщо цим
Кодексом та/або рішенням про місцевий
бюджет не встановлено інше. Відповідач
вказує, що він здійснював всі можливі
заходи щодо забезпечення фінансування
по Договору, однак, у зв'язку з
відсутністю бюджетних коштів затримка
бюджетного фінансування відбулась не з
його вини, а тому просить суд відмовити
у задоволенні позовних вимог.

Однак, заперечення відповідача, що
ґрунтуються на відсутності бюджетного
фінансування та ненадходженні
бюджетних коштів відповідачу, як на
підставу для відмові у задоволенні
позовних вимог, судом до уваги не
беруться, з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України є, зокрема,
договори. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 179 ГК України
встановлено, що
господарсько-договірними
зобов'язаннями є майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів. Частиною 7 вказаної норми
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Як встановлено судом вище, між
сторонами було укладено Договір на
проведення проектних та пошукових
робіт №ТО24-12-11 від 12.12.2011р., відповідно
до умов якого замовник доручив, а
підрядник взяв на себе зобов'язання по
виконанню у 2011 році робіт: «Технічне
обстеження конструкцій та перевірений
розрахунок під нові навантаження
частини будівлі головного корпусу
філіалу «Завод «Енергія» ПАТ
«Київенерго» по об'єкту «Будівництво
системи хімічного очищення димових
газів на філіалі «Завод «Енергія»
«Київенерго» по вул.Колекторній, 44 у
Дарницькому районі м.Києва».

Відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Тобто, законодавець покладає на
підрядника обов'язок виконати роботу, а
замовник зобов'язаний її прийняти і
оплатити.

Згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична
особа самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193
ГК України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК
України передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України
визначено, що однією із ознак майнових
відносин є юридична рівність їх
учасників, в тому числі й органів
державної влади, а тому самі лише
обставини, пов'язані з фінансуванням
установи чи організації з місцевого
бюджету та відсутністю у ньому коштів,
не виправдовують замовника та не
заперечують обов'язку такого органу,
який виступає стороною зобов'язального
правовідношення, від його виконання
належним чином.

Таким чином, відсутність бюджетного
фінансування не може бути підставою
для звільнення відповідача від оплати
підрядних робіт, оскільки в разі
відсутності коштів для оплати
зазначених робіт, відповідач мав
фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не чекати виконання
підрядних робіт та їх прийняття.

Аналогічна правова позиція наведена в
Постановах Вищого господарського суду
№914/1760/13 від 13.11.2013р., №913/851/13 від
05.08.2013р., рішенні Європейського суду з
прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005р. та Оглядовому листі Вищого
господарського суду України «Про
практику вирішення спорів, пов'язаних
із виконанням договорів підряду» №
01-06/374/201 від 18.02.2013р.

Також, в постанові Верховного Суду
України від 15.05.2012 у справі № 11/446
вказується на те, що відсутність
бюджетних коштів, передбачених у
видатках Державного бюджету України на
черговий рік, не виправдовує
бездіяльність установи яка
фінансується з державного бюджету, і не
є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 4.1. Договору, зі
змінами, внесеними Додатковою угодою
№2 до Договору, розрахунок за виконані
у 2011р. роботи в сумі 31268,40 грн., в тому
числі ПДВ 5211,40грн. здійснюється у 2013
році на умовах відстрочки платежу
після затвердження річних кошторисних
призначень та фактичного надходження
коштів на реєстраційний рахунок
замовника.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та п. 4.1. Договору, зі змінами, внесеними
Додатковою угодою №2 до Договору,
відповідач повинен був оплатити
виконані позивачем у 2011р. роботи в сумі
31 268,40 грн. в термін до 01.01.2014р.

Доказів оплати виконаних позивачем
робіт в термін до 01.01.2014р. відповідачем
суду не надано.

Враховуючи те, що наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за виконані роботи
підтверджується вищезазначеним актом
приймання-передачі виконаних
проектних та пошукових робіт та
приймаючи до уваги те, що відповідачем
в порядку ст. 4-3 та ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України не було
спростовано наявність заборгованості
та не доведено припинення зобов'язання
будь-яким передбаченим законом
способом в частині суми боргу, суд
вважає за можливе задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
виконані позивачем роботи у розмірі 31
268,40 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань по оплаті за виконані
позивачем роботи, останнім на підставі
ст.625 ЦК України нараховано відповідачу
3 % річних в розмірі 1249,02 грн.

Згідно частини 1 та 2 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 ст.612 ЦК України
визначено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення.

Як визначено частиною 2 статті 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату
боргу з урахування індексу інфляції та
трьох процентів річних, що є способом
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Як вбачається з п.1.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013, за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Позивач здійснив розрахунок 3 % річних з
суми боргу та інфляційних втрат за
період з 20.10.12р. по 17.02.2014р.

Суд перевірив надані позивачем
розрахунки інфляційних втрат та трьох
процентів річних, з огляду на наступне.

Як встановлено судом вище, відповідач
повинен був оплатити виконані
позивачем роботи в термін до 01.01.2014р., у
зв'язку з чим, позивач має право на
нарахування 3 % річних та інфляційних
втрат з суми боргу 31 268,40 грн. за період
з 01.01.14р. по 17.02.2014р.

За перерахунком суду розмір 3 % річних
становить:

31 268,40 грн. (сума заборгованості) * 3 % /365*
48 (к-ть днів за період з 01.01.2014р. по
17.02.2014р.) = 123,36 грн.

З огляду на те, що за перерахунком суду
розмір 3 % річних склав 123,36 грн.,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 3 % річних в розмірі 1249,02
грн. підлягають частковому задоволенню
в розмірі 123,36 грн.

За перерахунком суду розмір
інфляційних втрат становить:

31 268,40 грн. (сума заборгованості) * 1,008
(зведений індекс інфляції за період з
01.01.2014 р. по 17.02.14р.) - 31 268,40 грн. = 250,52
грн.

З огляду на те, що за перерахунком суду
розмір інфляційних втрат склав 250,52
грн., а позивачем заявлено про
стягнення інфляційних втрат в розмірі
250,24 грн., то позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача інфляційних
втрат підлягають задоволенню в розмірі
заявленому позивачем 250,24 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача пені в сумі 14 665,61 грн. та
штрафу в розмірі 2188,79 грн., нарахованих
позивачем на підставі ч.2 ст.231 ГК
України, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Як вказав Верховний Суд України в
пункті 5 "Висновків Верховного Суду
України, викладених у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16
ГПК України за 2010 - 2011 рр." від 01.04.2012,
виходячи із положень ч.2 ст.231 ГК
України, застосування до боржника, який
порушив господарське зобов'язання,
штрафних санкцій у вигляді пені,
штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК
України, можливо при сукупності
відповідних умов, а саме: якщо інший
розмір певного виду штрафних санкцій
не передбачений договором або законом;
якщо, між іншим, порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, якщо допущено прострочення
виконання не грошового зобов'язання,
пов'язаного з обігом (поставкою)
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг з вартості яких і вираховується
у відсотковому відношенні розмір
штрафу.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 Вищий господарський суд України
роз'яснив, що господарським судам
необхідно мати на увазі, що штрафні
санкції, передбачені абзацом третім
частини другої статті 231 ГК України,
застосовуються за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, пов'язаного з
обігом (поставкою) товару, виконанням
робіт, наданням послуг, з вартості яких
й вираховується у відсотковому
відношенні розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що нарахування штрафних
санкцій, передбачених абзацом третім
частини другої статті 231 ГК України,
застосовується за допущене
прострочення виконання лише
негрошового зобов'язання, то підстави
для стягнення з відповідача пені в сумі
14 665,61 грн. та штрафу в розмірі 2188,79 грн.,
нарахованих позивачем на підставі абз.3
ч.2 ст.231 ГК України, у зв'язку з
невиконанням відповідачем грошового
зобов'язання, а саме неоплатою
виконаних позивачем робіт, відсутні.

Крім того, ч.2 ст.231 ГК України
передбачено застосування зазначених
цією нормою штрафних санкцій за умови,
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту.

Однак, ані позивач, ані відповідач не є
суб'єктами господарювання державного
сектору економіки в розумінні частини
другої статті 22 ГК України, а порушення
відповідачем зобов'язання по оплаті
робіт не пов'язане з виконанням
державного контракту. Крім того,
виконання зобов'язання не фінансується
за рахунок Державного бюджету України
чи за рахунок державного кредиту,
оскільки згідно з Програмами
соціально-економічного розвитку міста
Києва на 2011р., 2012 р. та 2013 р. фінансування
виконаних позивачем робіт
передбачалося за рахунок коштів
спеціального фонду міського бюджету.

За таких підстав, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача пені в
розмірі 14 665,61 грн. та штрафу в розмірі
2188,79 грн., нарахованих на підставі ч.2
ст.231 ГК України, задоволенню не
підлягають.

Стосовно заявлених позивачем до
відшкодування витрат на послуги
адвоката у розмірі 5000,00 грн. суд вважає
за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 44 і 48 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) сума, сплачена за послуги
адвоката, є складовою судових витрат і
її розмір визначається в порядку,
встановленому Законом України "Про
адвокатуру".

Дія вказаного закону поширюється
тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом
наводиться у статті 2 Закону України
"Про адвокатуру", зокрема, адвокатом
може бути громадянин України, з вищою
юридичною освітою, стажем роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, який
склав кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Статтею 12 цього ж Закону встановлено,
що оплата праці адвоката здійснюється
на підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом.

Відповідно до п.6.3. Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України",
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Судом встановлено, що між позивачем та
адвокатським об'єднанням «Адвокатська
компанія «Кармазіна і Партнери» було
укладено Договір про надання
адвокатських (юридичних) послуг №110 юр
від 17.04.2012р., відповідно до якого,
адвокатське об'єднання «Адвокатська
компанія «Кармазіна і Партнери»
зобов'язалося надати позивачу юридичні
послуги.

Юридичні послуги у відповідності до
умов Договору про надання
адвокатських (юридичних) послуг №110 юр
від 17.04.2012р. були надані адвокатом
Шульгою К.В., яка брала участь у судових
засіданнях у справі №910/2629/13.

Як вбачається зі Свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю №2999
від 21.06.2007р., Шульга К.В. є адвокатом та
має право на заняття адвокатською
діяльністю.

На підтвердження надання юридичних
послуг у відповідності до умов
Договору про надання адвокатських
(юридичних) послуг №110 юр від 17.04.2012р.
сторонами підписано Акт наданих
адвокатських (юридичних) послуг №133/1
від 12.12.2013р. на суму 5 000,00 грн., з якого
вбачається, що адвокатським
об'єднанням «Адвокатська компанія
«Кармазіна і Партнери» були надані
позивачу послуги з опрацювання
матеріалів по договору на проведення
проектних та пошукових робіт №ТО24-12-11
від 12.12.2011р.

Судом встановлено, що за надані
адвокатські послуги згідно Договору
про надання адвокатських (юридичних)
послуг №110 юр від 17.04.2012р. позивачем
було сплачено адвокатському об'єднанню
«Адвокатська компанія «Кармазіна і
Партнери» 5000,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №1881 від 13.12.2013р.

Як вбачається зі ст.44 ГПК України
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.5 ст.49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи при
частковому задоволенні позову
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на те, що адвокат Шульга К.В.
приймала участь у судових засіданнях у
справі №910/20353/13 і в матеріалах справи
містяться докази оплати позивачем
наданих адвокатом послуг, суд
приходить до висновку про те, що
витрати позивача на послуги адвоката в
розмірі 5000,00 грн., у відповідності до ст.
44, ч.5 ст. 49 ГПК України, мають бути
покладені на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.33, 34, 49, ст.75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту
житлово-комунальної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (01601, м.Київ, вул.Велика
Житомирська, буд.15-А, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Проектно-будівельна
компанія України" (04071, м.Київ,
вул.Щекавицька, буд.37/48, офіс 1, ) 31 268 (тридцять одну тисячу
двісті шістдесят вісім) грн. 40 коп. -
суми основного боргу, 123 (сто двадцять
три) грн. 36 коп. - 3 % річних, 250 (двісті
п'ятдесят) грн. 24 коп. - інфляційних
втрат, 3188 (три тисячі сто вісімдесят
вісім) 30 коп. - витрат по оплаті послуг
адвоката та 1165 (тисячу сто шістдесят
п'ять) грн. 01 коп. - суми судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 22.04.14 р.

Суддя

Капцова Т.П.