м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3868/14 08.04.14

За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Брокбізнес»

До Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
страхова компанія

«Оранта»

Про стягнення 28 775,70 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача Любаренко М.П. - по
дов. № 206 від 02.12.2013

Від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Брокбізнес» про стягнення з
Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» 28 775,70 грн.
виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 006-041614/01НТ від 12.07.2012
внаслідок настання страхової події -
дорожньо-транспортної пригоди (надалі -
ДТП) виплачено страхове відшкодування
автомобіля марки Skoda, державний номер
НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до
положень статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки Citroen, державний номер НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_2, яким скоєно ДТП,
застрахована відповідачем на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АВ/8423119), а тому позивач
вказує, що обов'язок з відшкодування
збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/3868/14 та призначено її до
розгляду на 27.03.2014.

Відповідно до спеціального витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
місцезнаходження відповідача: 02081, м.
Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, а отже,
місцезнаходження відповідача є іншим
ніж адреса, що зазначена в позовній
заяві, та за якою вона і була надіслана
позивачем відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/3868/14 від 27.03.2014, у зв'язку з
неЯвкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі від 12.03.2014, розгляд справи був
відкладений на 08.04.2014.

Даною ухвалою суду було зобов'язано
позивача надіслати копію позовної
заяви та додані до неї документи
відповідачу за адресою зазначеною у
витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (02081, м. Київ, вул.
Здолбунівська, буд. 7-Д), докази
надіслання подати суду.

Позивачем в судовому засіданні 08.04.2014
подано належні доказі надіслання
відповідачу за вказаною вище адресою
копії позовної заяви та додані до неї
документи, а саме фіскальний чек № 2531
від 31.03.2014 та опис вкладення у цінний
лист від 31.03.2014.

Позивач в судовому засіданні 08.04.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 08.04.2014 не
з'явився.

Відповідач у поданому 07.04.2014 до відділу
діловодства суду відзиві просить
розглядати справу без участі
представника відповідача та визнає
позовні вимоги частково, оскільки
відповідно до пункту 12.1. статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього пункту. Відповідно до
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/8423119 передбачена франшиза,
що складає 510,00 грн. Отже, визнає позовні
вимоги в розмірі 28 265,70 грн. (за
вирахуванням франшизи в розмірі 510,00
грн.).

Суд приходить до висновку, що наявних в
матеріалах справи документів
достатньо для вирішення справи по суті
без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 08.04.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

З постанови Нововолинського міського
суду Волинської області від 07.03.2013 у
справі № 165/416/13-п вбачається, що 29.01.2013
ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом
марки Citroen, державний номер НОМЕР_2 на 61
кілометрі автодороги
Устилуг-Луцьк-Рівне не врахував
дорожньої обстановки, не впорався із
керуванням, допустив зіткнення з
транспортним засобом марки Skoda,
державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого
транспортні засоби отримали механічні
пошкодження, чим порушив п. 12.1 Правил
дорожнього руху України.

Даною постановою суду ОСОБА_2 визнано
винним за вчинене правопорушення
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення та
накладено адміністративне стягнення в
розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено
автомобіль марки Skoda, державний номер
НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль застрахований
у Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Брокбізнес» на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту №
006-041614/01НТ від 12.07.2012.

Стаття 3 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»
визначає, що оцінка майна, майнових
прав (далі - оцінка майна) - це процес
визначення їх вартості на дату оцінки
за процедурою, встановленою
нормативно-правовими актами,
зазначеними в статті 9 цього Закону
(далі - нормативно-правові акти з оцінки
майна), і є результатом практичної
діяльності суб'єкта оціночної
діяльності.

Суб'єктами оціночної діяльності є,
зокрема суб'єкти господарювання -
зареєстровані в установленому
законодавством порядку фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також юридичні особи незалежно від їх
організаційно-правової форми та форми
власності, які здійснюють господарську
діяльність, у складі яких працює хоча б
один оцінювач, та які отримали
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Проведення оцінки майна є обов'язковим
у випадку визначення збитків або
розміру відшкодування у випадках,
встановлених законом (ч. 2 ст. 7 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні» звіт
про оцінку майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Відповідно до звіту № 2013/1863 від 15.02.2013
матеріальний збиток завданий
власникові автомобіля Skoda, державний
номер НОМЕР_1, в результаті пошкодження
при ДТП з врахування коефіцієнта
фізичного зносу складає 30 100,70 грн.

Звіт № 2013/1863 від 15.02.2013 здійснений
оцінщиком ОСОБА_3, який має достатній
фаховий рівень оцінювача, який у
встановленому законодавством порядку
має відповідні свідоцтва, сертифікат
та посвідчення (знаходяться в
матеріалах справи).

На підставі договору добровільного
страхування позивачем було складено
страхові акти № 47393/1 від 27.06.2013 та № 47393/2
від 29.07.2013, а також розраховано суму
страхового відшкодування.

Вказаними страховими актами позивачем
визнано подію страховою та вирішено
виплатити страхове відшкодування в
загальному розмірі 28 775,70 грн.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею
979 Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 статті 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про
страхування» визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Кошти в загальному розмірі 28 775,70 грн.
були перераховані позивачем згідно
платіжних доручень № 6025 від 02.07.2013 та №
6967 від 30.07.2013.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 28 775,70 грн. право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
транспортний засіб Citroen, державний
номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення шкоди автомобілю
Skoda, державний номер НОМЕР_1,
застрахована у Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/8423119 (діючий
станом на 29.01.2013).

Відповідно до умов договору (полісу)
АВ/8423119 страховик зобов'язався
відшкодовувати шкоду заподіяну
страхувальником життю здоров'ю та
майну потерпілих при експлуатації
забезпеченого транспортного засобу, а
саме автомобіля марки Citroen, державний
номер НОМЕР_2.

Зокрема, ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну майну визначено в
розмірі 50 000,00 грн. та встановлено
розмір франшизи в сумі 510,00 грн.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право регресу до винної у ДТП
особи, оскільки відповідно до ст. 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Оскільки, цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Citroen, державний
номер НОМЕР_2, застрахована у
відповідача згідно полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/8423119, то відповідно до
положень Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП
вищевказаним водієм власнику
автотранспортного засобу покладається
на відповідача.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем
марки Citroen, державний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 Цивільного кодексу
України з урахуванням обставин справи
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі. Розмір збитків, що
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
пункту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» франшиза це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Оскільки, умовами полісу АВ/8423119 розмір
франшизи встановлено, тому страхове
відшкодування має бути зменшено на
його суму - 510,00 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу
регресну вимогу № 14-Б/13 від 08.10.2013 на
виплату страхового відшкодування в
порядку регресу, в якій просив
перерахувати на його рахунок
відшкодування в розмірі 28 775,70 грн. Дана
вимога отримана відповідачем 28.10.2013, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення
відправлення.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Відповідач суми страхового
відшкодування не виплатив.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування обставин на які
посилається позивач в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір по суті, суд також
зазначає, що частиною п'ятою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Оскільки, відповідач не довів факт
того, що шкоду транспортному засобу Skoda,
державний номер НОМЕР_1 було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
його водія, та беручи до уваги те, що
розмір збитків розраховується
виходячи із вартості матеріального
збитку за вирахуванням суми франшизи,
тому вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача страхового відшкодування
підлягають задоволенню частково в
розмірі 28 265,70 грн. (28 775,70 грн. - 510,00 грн. =
28 265,70 грн.).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, позові
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Брокбізнес» обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Брокбізнес» (м. Київ, вул.
Білоруська, 3, ) суму
страхового відшкодування в розмірі 28 265
(двадцять вісім тисяч двісті шістдесят
п'ять) грн. 70 коп., 1 794 (одну тисячу сімсот
дев'яносто чотири) грн. 61 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити
повністю.

Повне рішення складено 09.04.2014.

Суддя В.В.Сівакова