м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал"
до Комунального підприємства
"Служба замовника житлово-комунальних
послуг" Оболонського району у м. Києві
про стягнення 2 042 764,74 грн.
Головуючий суддя Літвінова М.Є.
Судді
Представники сторін:
від позивача: Лазаренко Ю.Г. -
представник за довіреністю;
від відповідача: Саушкіна О.В. -
представник за довіреністю;
У судовому засіданні 14.04.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Комунального
підприємства "Служба замовника
житлово-комунальних послуг"
Оболонського району у м. Києві про
стягнення 2 042 764,74 грн., з яких: 1 990 182,33
грн. - сума основного боргу за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення, 41 657,74 грн. - пеня, 2 593,12
грн. - інфляційні втрати, 8 331,55 грн. - 3%
річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі №09479/2-05 від 09.03.2011 не виконав
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з
чим в останнього виникла
заборгованість за спожиті послуги з
водопостачання та водовідведення за
період з 01.10.2012 по 31.03.2013 у розмірі 1 990
182,33 грн., крім того у зв'язку з
неналежним виконання зобов'язань за
договором позивачем нараховано пеню у
розмірі 41 657,74 грн., 3 % річних у розмірі 8
331,55 грн. та інфляційні втрати - 2 593,12 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.09.2013 порушено провадження у
справі №910/16580/13, розгляд справи
призначено на 16.09.2013.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
16.09.2013, у зв'язку з перебуванням судді
Літвінової М.Є. у відпустці, справу
№910/16580/13 передано для розгляду судді
Мельнику В.І.

Ухвалою від 16.09.2013 суддя Мельник В.І.
прийняв справу до свого провадження,
розгляд справи призначив на 14.10.2013.

За розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
10.10.2013 справу №910/16580/13 передано на
розгляд судді Літвінової М.Є., у зв"язку
з її виходом з відпустки.

Ухвалою від 10.10.2013 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 14.10.2013.

В судовому засіданні 14.10.2013 оголошено
перерву на 20.11.2013, на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, про що повідомлено
представників сторін.

Ухвалою від 20.11.2013 розгляд справи
відкладено на 09.12.2013.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.12.2013 призначено
колегіальний розгляд справи 910/16580/13.

Розпорядженням заступника Голови
господарського суду міста Києва від
09.12.2013 призначено колегіальний розгляд
справи у наступному складі суду:
головуюча суддя Літвінова М.Є., суддя
Босий В.П., суддя Спичак О.М.

Ухвалою від 09.12.2013 справу прийнято до
провадження колегією суддів, розгляд
справи призначений на 22.01.2014.

Ухвалою від 22.01.2014, на підставі ст.77 ГПК
України, колегією суддів розгляд
справи №910/16580/13 відкладений на 05.02.2014.

Ухвалою від 05.02.2014, на підставі ст.ст. 69,
77 Господарського процесуального
кодексу України, продовжено строк
вирішення спору та відкладено розгляд
справи на 19.02.2014.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 19.02.2014 доручено
розгляд справи у наступному складі
суду: головуюча суддя Літвінова М.Є.,
суддя Полякова К.В., суддя Спичак О.М., у
зв'язку із завантаженістю судді Босого
В.П.

Ухвалою від 19.02.2014 справу №910/16580/13
прийнято до провадження колегією
суддів, розгляд справи призначений на
19.03.2014.

Ухвалою від 19.03.2014 розгляд справи
відкладено на 14.04.2014, в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

У відзиві на позов, відповідач
заперечив проти позовних вимог в
частині стягнення заборгованості за
послугу постачання холодної води для
виготовлення гарячої води та її
відведення. Відповідач зазначив, що
акти про зняття показань лічильників
не підписував та не знає яким чином
позивач нараховував заборгованість за
вказану послугу, враховуючи також, що
умови укладеного між сторонами
договору не містять зобов'язань
відповідача щодо оплати вартості води,
що йде на підігрів. Крім того,
відповідач вказав, що теплові пункти не
знаходяться на балансі відповідача, а
їх балансоутримувачем є ПАТ
"Київенерго".

Щодо 3 % річних, пені та інфляційних
втрат, відповідач зазначив, що наданий
позивачем їх розрахунок не містить
необхідних елементів для обчислення та
перевірки правильності нарахування, а
тому вважає вимоги в цій частині
необґрунтованими.

У судовому засіданні 19.03.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошувалась перерва
до 06.05.2011.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2011 між Публічним акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (далі - позивач,
постачальник за договором) та
Комунальним підприємством "Служба
замовника житлово-комунальних послуг"
Оболонського району у м. Києві (далі -
відповідач, абонент за договором) було
укладено договір № 09479/2-05 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі (далі - договір).

Договір укладався у відповідності із
Законом України "Про питну воду та
питне водопостачання"

Відповідно до п. 1.1. договору позивач, як
постачальник, зобов'язався надавати
відповідачу послуги з постачання
питної води та на підставі
пред'явленого відповідачем дозволу на
скид стічних вод у систему каналізації
м. Києва приймати від нього стічні води
у систему каналізації м. Києва
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у систему каналізації
м. Києва, а відповідач, як абонент,
зобов'язався здійснювати своєчасну
оплату наданих йому постачальником
послуг на умовах цього договору,
дотримуватись порядку користування
питною водою з комунальних
водопроводів і приймання стічних вод,
що встановлені Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила
користування), Правилами приймання
стічних вод підприємств у комунальні
та відомчі системи каналізації
населених пунктів України,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №37 від
19.02.2002, а також дотримуватися норм,
визначених іншими нормативними актами,
що регулюють відносини, які виникають
за цим договором.

Згідно із п. 1.3. договору обсяг води, що
підлягає постачанню та прийняттю в
систему каналізацій, надається
абонентом у вигляді нормативного
розрахунку (погодинного, добового,
помісячного, річного обсягу постачання
послуг), який узгоджується з
постачальником і є невід'ємною
частиною договору.

Як передбачено п. 2.1.1. договору облік
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування.

Пунктом 2.2.1. договору передбачено, що
постачальних щомісяця направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи для оплати за
поставлену питну воду та прийняті
стічні води відповідно до встановлених
тарифів. Тарифи на послуги з
водопостачання та водовідведення
встановлюються уповноваженими
органами відповідно із чинним
законодавством та не підлягають
узгодженню сторонами.

Відповідно до п. 2.1.2 договору, зняття
показників з засобів обліку
здійснюється, як правило представником
постачальника у присутності
представника абонента у строки згідно
з графіком обслуговування
постачальника. В разі, якщо абонент не
забезпечить для зняття показників
присутність свого представника,
показники, що зняті постачальником, є
підставою для виставлення
розрахункових документів на оплату
послуг.

У розрахункових документах
зазначаються вартість та кількість
наданих послуг за відповідний період.

Абонент не пізніше 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим,
забезпечує своєчасну та повну оплату
коштів від населення за отримані
послуги на транзитний рахунок КП ГІОЦ
КМДА; до 25 числа поточного місяця,
сплачує у повному обсязі вартість
наданих послуг орендарям, на рахунок
постачальника згідно з його
розрахунком. (п. 2.2.2. договору).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач зазначає про те, що за надані
послуги з водопостачання та
водовідведення з 01.10.2012 по 31.03.2013, у
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 1 990 182,33 грн., що стало підставою
для звернення з позовом.

У відзиві на позов відповідач
заперечив проти позовних вимог в
частині заборгованості за послугу
холодної води, яка йде на підігрів та її
відведення. Довідкою №336 від 24.03.2014
відповідач повідомив, що станом на
24.03.2014 на балансі підприємства не
перебувають та не передавались в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію
земельні ділянки, будинки та споруди, в
тому числі теплові пункти (котельні).

Відповідач зазначив, що за період з
01.10.2012 по 31.03.2013 позивачем було
поставлено питної води для населення
та інших споживачів та прийнято стоків
холодної води на суму 5 770 858,36 грн.,
оплачено за вказаний період 4 824 501,35
грн., тому відповідач визнає суму
заборгованості за послуги питної води
та її стоки у розмірі 946 357,01 грн., та
зазначає, що розбіжності між даними
позивача та бухгалтерськими
документами відповідача щодо оплати по
договору (постачання та водовідведення
холодної(питної) води) перед позивачем
відсутні.

Щодо нарахованих пені, 3 % річних та
інфляційних втрат, відповідач
зазначив, що за представлених
розрахунків позивача, не можливо
встановити періоди прострочення
заборгованості. Розрахунки пені, 3 %
річних та інфляційних втрат не містять
необхідних елементів для їх обчислення
та перевірки правильності нарахування,
та вважає в цій частині позовні вимоги
необґрунтованими.

Крім того, відповідач зазначив, що
позивач розрахував пеню без урахування
вимог ч.6 ст. 232 Господарського кодексу
України та вказав, що позовна заява
подана до суду 28.08.2013, відповідно
обчислення 6 місяців на нарахування
пені повинно починатись з 01.03.2013, тоді
як у розрахунках позивача зазначений
період з 01.10.2012 по 28.02.2013.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так, для обліку заборгованості за
надані послуги з постачання питної
води та водовідведення за Договором,
позивачем було присвоєно відповідачу
абонентські коди: 5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319,
5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270,
5-1271. Також, позивач відкрив відповідачу
абонентські коди 5-50278, 5-50283, 5-50296, 5-50306,
5-50319 для обліку кількості питної води,
яка йде на підігрів, і відповідно за
якими обліковується заборгованість за
надані послуги з поставки зазначеної
питної води та її стоків.

Матеріали справи не містять доказів, що
сторонами узгоджено відкриття
відповідачу вищевказаних різних
абонентських кодів для обліку
поставленої води та прийнятих стічних
вод, і умовами Договору відкриття таких
кодів також не передбачено.

Однак, позивач, зазначив, що відкриття
кодів абонента є особливістю ведення
товариством бухгалтерського
(фінансового) обліку.

Позивач стверджує, що за період з 01.10.2012
по 31.03.2013 відповідачу було надано
послуг з водопостачання та
водовідведення (в т.ч. і з постачання
води, що йшла на підігрів та її
відведення), на загальну суму 8 567 089,49
грн. (5 714 848,91 грн. по кодах 5-278, 5-283, 5-296,
5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268,
5-1269, 5-1270, 5-1271, 2 852 240,58 грн. за коди 5-50278,
5-50283, 5-50296, 5-50306, 5-50319), з яких сплачено
лише 6 762 093,71 грн. (5 002 814,74 грн. за кодами
5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265,
5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270, 5-1271 та 1 759 278,97 грн.
за кодами 5-50278, 5-50283, 5-50296, 5-50306, 5-50319, з
них: 725 953,18 грн. за послугу питна вода
(стоки) та 1 033 325,79 грн. за послугу питна
вода (вода)), заборгованість становить 1
990 182,33 грн., з яких 770 682,16 грн. за кодами
5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265,
5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270, 5-1271 (з
урахуванням перерахунків на суму 185 186,55
грн. у грудні 2012 року, лютому 2013 року).

Позивачем надані акти зняття
показників з приладу обліку за спірний
період, якими підтверджується обсяг
спожитої відповідачем питної води, та
прийнятих від нього стоків.

Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 509
ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
та зокрема з договорів та інших
правочинів.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з частиною 2 статті 22 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Пунктом 3.7 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України (затверджені наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.06.2008 року № 190 та
зареєстровані в Мінюсті 07.10.2008 за №
936/15627; далі - Правила № 190) передбачено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються усіма
споживачами щомісячно відповідно до
умов договору.

Відповідно до п. 3.1. Правила № 190,
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
основі показів засобів обліку.

Згідно із ст.19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Частиною четвертою статті 26 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" встановлено, що у разі, якщо
виконавець не є виробником, відносини
між ним та виробником регулюються
окремим договором, який укладається
відповідно до вимог цієї статті.

Сторонами не заперечується факт
надання позивачем у спірний період
послуг з постачання питної води та
водовідведення, у заявленому позивачем
та документально підтвердженому
обсязі (за кодами 5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319,
5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270,
5-1271).

Разом з цим, відповідно до пункту 3.13
Правил № 190 суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

За змістом статті 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Отже, відповідно до пункту 3.13 Правил №
190 розрахунок за спожиту питну воду, яка
відпущена з систем водопостачання і
використана на потреби гарячого
водопостачання, повинен проводитися з
балансоутримувачем бойлеру.

Із залучених до матеріалів справи
довідок №336 від 24.03.2014, №66 від 23.01.2014
вбачається, що теплові пункти за
адресами, на які позивачем
постачається питна вода на підігрів
для виготовлення гарячої води, та за
якими позивач виставляє рахунки
відповідачу, не знаходяться на балансі,
у володінні та користуванні
відповідача. Даний факт також
відповідач підтверджує листом №763 від
05.09.2013.

Отже, з матеріалів справи та пояснень,
судом встановлено, що за спірний період
(10.2012 року по 03.2012 року) на балансі
відповідача не знаходились теплові
пункти (бойлери).

А відтак, відповідач не є
балансоутримувачем зазначених
бойлерів. Зворотного позивачем суду
доведено не було. У своїх поясненнях
від 04.02.2014 відповідач повідомив суд, що
власником теплових пунктів з яких
відбувається постачання гарячої води -
ПАТ "Київенерго". Даний факт також
підтверджується позивачем у
поясненнях від 09.12.2013.

Окрім того, за правилами статті 19
Закону України "Про питну воду та питне
водопостачання" послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору, а частиною 1
статті 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Оскільки Договір не регулює відносин
постачання питної води для
виготовлення гарячої, то підстав для
стягнення з відповідача
заборгованості за надані послуги з
постачання такої води, суд не вбачає.

Така є правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 30.01.2014 по справі №910/12493/13,

Отже, підстав для стягнення з
відповідача заборгованості за воду,
обліковану позивачем за кодами 5-50278,
5-50283, 5-50296, 5-50306, 5-50319, як на підігрів для
виготовлення гарячої води, суд не
вбачає. Нараховані на вказану суму
заборгованості 3% річних, пеня та
інфляційні втрати також не підлягають
стягненню.

У частині позовних вимог про стягнення
заборгованості за постачання питної
води та водовідведення за Договором у
період з 01.03.2012 по 31.03.2013, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України
"Про питну воду та питне
водопостачання", споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення. Відповідно до п. 3.7
Правил користування № 190, розрахунки за
спожиту питну воду та скид стічних вод
здійснюються усіма споживачами
щомісячно відповідно до умов Договору.

Тому суд зазначає, що відповідач
зобов'язаний розраховуватися за надані
послуги з постачання питної води,
водовідведення її стоків, а також за
водовідведення стоків обсягів води,
яка обліковувалась позивачем за кодами
5-50278, 5-50283, 5-50296, 5-50306, 5-50319.

Тобто, незалежно від того, ким і для
яких подальших потреб
використовувалась вода, облікована
позивачем за вказаними кодами, за
умовами Договору та наведених вище
положень чинного законодавства,
відповідач повинен платити за її стоки
згідно обрахованих позивачем обсягів
цих стоків, та за тарифами,
встановленими Постановою від 10.02.2012 № 82
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг.

Враховуючи, що позивач у власних
розрахунках суми боргу, наводить
спільний розрахунок водопостачання,
води, що йде на підігрів та її стоки, за
вказаними кодами, та враховуючи, що у
задоволенні стягнення вартості води,
що йде на підігрів, суд відмовив, тому,
суд робить власний розрахунок
заборгованості відповідача з оплати
наданих по Договору послуг з
водовідведення гарячої води, у обсягах,
що підтверджені документально,
наступним чином.

Розрахунок заборгованості за
водовідведення води, облікованої
позивачем за кодами 5-50278, 5-50283, 5-50296, 5-50306,
5-50319 (водовідведення гарячої води).

періодОбсяг м. куб.Сума нарахувань з
ПДВ, грн. Сплачено грн.Перерахунки
грн.Заборгованість грн.10.,00
2137,00194697,64 2 974,70197 672,34343 283,41 11.,00
2990,00205 294,94 4 162,08209 457,02378 776,27 12.,00
2637,00206 835,88 3 670,70210 506,58378 858,74 01.,00
2404,00206 803,87 3 346,36210 150,2371 710,75 02.,00
2422,00207 501,26 3 371,42210872,68205 421,91 03.,00
2325,00206 632,65 3 236,40209 869,05381 227,89 1 248527,901 759
278,9755 390,46- 455 360,61При розрахунку у графі
"сплачено" враховані суми надходження
коштів, які позивач зараховував у
рахунок оплати за воду, що йшла на
підігрів та стоків за цю воду.

Отже, згідно здійсненого судом
розрахунку, відповідач не має
заборгованості перед позивачем за
надані останнім послуги за Договором
із постачання питної води та приймання
стічних вод, відповідач розраховувався
своєчасно та в повному обсязі, та за
наведений позивачем період
нарахування заборгованості з 01.10.2012 по
31.03.2013 має місце переплата, тому
підстави для задоволення судом позову
про стягнення заборгованості в суду
відсутні. Також, оскільки судом не
встановлено прострочення грошового
зобов'язання з боку відповідача за
Договором у вказані позивачем періоди
нарахування заборгованості за
приймання стічних вод, то заявлені
позивачем 3% річних, пеня та інфляційні
втрати, також не підлягають стягненню.

Судом відхиляються посилання позивача,
що оскільки Договором не звільнено
відповідача від оплати питної води на
підігрів, то він зобов'язаний за неї
платити.

Суд зауважує, що відповідача не
зобов'язано ні умовами Договору, ні
положеннями закону сплачувати
позивачу за питну воду, що
поставляється на підігрів, та поставка
такої води взагалі не передбачена
умовами Договору, а відтак, будь-які
зняття позивачем показників
лічильників не покладають на
відповідача обов'язку оплатити таку
воду, якщо її постачання відповідачу та
споживання ним не передбачено умовами
укладеного між сторонами Договору або
положеннями чинного законодавства.

Акти про зняття показань з
водолічильника, якими позивач
підтверджує позовну вимогу про
стягнення з відповідача
заборгованості за кодами 5-50278, 5-50283,
5-50296, 5-50306, 5-50319, судом не приймаються як
належні, оскільки показання
водолічильника знімалися у
присутності абонента 5-50187 КП СЛ.ЗАМ.КП
КУРЕНІВСЬКЕ ЖЕК-515, тобто в присутності
представника іншої юридичної особи,
ніж тієї, до якої заявлена позовна
вимога. В інших актах по вказаним кодам
зазначений абонент КП СЛ.ЗАМ.КП ОБОЛОНЬ
ЖЕК-510, 511,509, 508 та вони не підписані
абонентом.

Доводи Позивача про правомірність
набуття ним коштів як таких, що
сплачені за обсяги води для підігріву є
необґрунтованими, оскільки суперечать
вимогам статті 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", яка не
передбачає такого виду комунальних
послуг, як вода для підігріву.

При цьому, зарахування судом сум, які
надходили від відповідача в рахунок
виконання умов Договору та були
безпідставно зараховані позивачем у
рахунок оплати води для підігріву, не
змінює призначення платежу, позаяк
дані кошти надходили саме за Договором
в рахунок оплати передбачених ним
послуг, яким, як зазначалося вище, не
передбачена оплата води для підігріву.
Позивачем також вказані кошти були
віднесені у рахунок оплати за
Договором, і не повертались назад як
безпідставно набуті.

Щодо нарахування позивачем
відповідачу за послуги з
водопостачання та водовідведення за
кодами 5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264,
5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270, 5-1271, за
період з 01.10.2012 по 30.03.2013 судом
встановлено наступне.

За вказаний період позивачем надано
відповідачу послуги за цими кодами
(холодна вода та її стоки) та виставлено
на оплату - 5 714 848,91 грн., сплачено
відповідачем у розмірі 5 002 814,74 грн.,
таким чином заборгованість становить
770 682,16 грн. (враховуючи перерахунки - 58
647,99 грн.).

Надання послуг з постачання холодної
води та її стоків за цими кодами
позивач підтвердив актами про зняття
показань з приладів обліку,
розшифровками рахунків абонента, в
яких вказані об'єми спожитих послуг,
тарифи, за якими проводились
нарахування та вартість наданих
послуг. Крім того, суду надано платіжні
вимоги, що виставлялись на оплату
(залучені до матеріалів справи).

Заперечень щодо розрахунків за цю
послугу (5-278, 5-283, 5-296, 5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263,
5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268, 5-1269, 5-1270, 5-1271)
сторони не мають.

Таким чином, існування заборгованості
за надані послуги за кодами 5-278, 5-283, 5-296,
5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268,
5-1269, 5-1270, 5-1271 у розмірі 770 682,16 грн.
позивачем належним чином доведено,
наведений розрахунок перевірений
судом, а відповідачем вартість наданих
послуг за вказаний період не сплачена у
вказаному обсязі.

Отже, вимога позивача щодо стягнення
заборгованості у розмірі 770 682,16 грн. за
вказаними кодами підлягає задоволенню.

За невиконання зобов'язання щодо
оплати послуг з водопостачання та
водовідведення (за кодами 5-278, 5-283, 5-296,
5-306, 5-319, 5-1262, 5-1263, 5-1264, 5-1265, 5-1266, 5-1267, 5-1268,
5-1269, 5-1270, 5-1271) позивач нарахував пеню у
розмірі 18 271,14 грн., 3 % річних - 3 654,23 грн.
та інфляційні втрати - 1 197,05 грн.

Як передбачено ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що порушення
зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня). Штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Неустойкою відповідно до ст. 549
Цивільного кодексу України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства. Пенею
відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною третьою статті 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
передбачено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
цієї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100
відсотків загальної суми боргу.

Як передбачено п. 4.2 договору, у разі
порушення строків виконання
зобов'язань по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Посилання відповідача на те, що
обчислення шестимісячного терміну
нарахування пені повинно починатись з
01.03.2013, судом визнано необґрунтованим
та безпідставним з огляду на наступне.

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

З цього слідує, що обчислення
шестимісячного строку не з моменту
прострочення платежу, а з дати, що
визначається шляхом зворотнього
відрахунку шести місяців від дати
звернення виконавця з позовом,
суперечать вимогам вищенаведених
положень.

Суд перевірив розрахунок пені
здійснений позивачем, та вважає, що він
виконаний з у рахуванням умов Договору,
в тому числі п. 4.2.

Однак, слід зазначити, що за листопад 2012
року та лютий 2013 позивачем помилково
проведено нарахування пені та 3 %,
враховуючи, що за листопад 2012 року
заборгованість була мінус 8 155,08 грн., за
лютий 2013 року - мінус 70 174,77 грн. В
результаті чого, позивач у розрахунку
зазначив, що за листопад 2012 року пеня
становить мінус 337,57 грн., 3 % річних -
мінус 67,51, у лютому 2013 року - пеня - мінус
317,23 грн., 3 % річних - мінус 63,45 грн., та
врахував вказані суми при підрахунку
загальної суми пені та 3 % річних.

Враховуючи наведене, суд здійснив
перерахунок пені за яким розмір
останньої становить 18 933,02 грн., однак
враховуючи відсутність клопотання
заінтересованої сторони, та беручи до
уваги п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд не
може виходити за межі позовних вимог,
тому сума пені підлягає до стягненню у
заявленому розмірі - 18 271,14 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі зазначених норм
законодавства та умов договору,
позивач просить стягнути з відповідача
за порушення строків оплати послуг з
водопостачання та водовідведення
інфляційні втрати у розмірі 1 197,05 грн.
та проценти річні у розмірі 3 654,23 грн.

Згідно із перерахунком суду розмір
інфляційних втрат становить 76,03 грн.,
проценти річних - 3 654,23 грн. (враховуючи
п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та відсутність
клопотання заінтересованої сторони), а
тому позовні вимоги про стягнення 3 %
річних та інфляційних втрат підлягають
задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням викладених вище
обставин, наявних у матеріалах справи
письмових доказів, наданих
представниками учасників процесу
пояснень, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню у загальній сумі 792 683,57 грн.

З огляду на часткове задоволення
позову витрати по оплаті судового
збору, згідно ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача і
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Служба замовника житлово-комунальних
послуг" Оболонського району у м. Києві
(04213, м. Київ, пр. Героїв Сталінграду, 57,
код 05757498) на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ,
вул. Лейпцизька, буд. 1-А, код 03327664)
заборгованість у розмірі 770 682,16 грн.
(сімсот сімдесят тисяч шістсот
вісімдесят дві гривні 16 коп.), пеню - 18
271,14 грн. (вісімнадцять тисяч двісті
сімдесят одна гривня 14 коп.), 3 % річних - 3
654,24 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят
чотири гривні 24 коп.), інфляційні втрати
- 76,03 грн. (сімдесят шість гривень 03 коп.)
та 15 853,67 грн. (п'ятнадцять тисяч
вісімсот п'ятдесят три гривні 67 коп.)
судового збору.

3.В іншій частині у позові відмовити.

4.Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 22.04.2014

Головуючий суддя
М.Є. Літвінова

Судді
К.В. Полякова

О.М. Спичак