ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 року
Справа № 917/328/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Потапенко В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 784 П/3
) на ухвалу господарського суду
Полтавської області від 27 лютого 2014
року у справі № 917/328/14

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Кременчуці
Полтавської області

до Публічного акціонерного товариства
"АвтоКрАЗ", м. Полтава

про зобов"язання усунути порушення,
виявлені під час позапланової
перевірки

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в
місті Кременчуці звернулось до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" про
зобов'язання відповідача усунути
порушення, виявлені під час
позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013
р., шляхом надання позивачу нової
довідки про заробітну плату для
обчислення пенсії ОСОБА_1 за період
його роботи з 01.06.1995 р. по 31.09.1998 р., з
урахуванням акту позапланової
перевірки № 1059 від 26.06.2013 р. та вимог
розпорядження позивача від 28.08.2013 р. №
13415/02-21.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 27 лютого 2014
року у справі № 917/328/14 (суддя Тимошенко
К.В.) відмовлено у прийнятті позовної
заяви.

Позивач із вказаною ухвалою не
погодився та подав на неї до
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального права, просить цю
ухвалу скасувати та справу направити
на розгляд господарського суду
Полтавської області.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на неправильність
висновку господарського суду першої
інстанції, що спір у даній справі не
підвідомчий господарському суду,
оскільки, на думку апелянта, він у
спірних відносинах не здійснює функції
суб'єкта владних повноважень, а
виступає на рівних засадах,
реалізовуючи передбачене ч. 1 ст. 64
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та ст. 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право
вимагати надання відповідних
документів від підприємств,
організацій та окремих осіб і
перевіряти обґрунтованість їх видачі,
за несвоєчасне оформлення і подання
яких вказаними нормами передбачено
відповідальність у вигляді
відшкодування шкоди.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу проти її задоволення заперечує,
просить оскаржувану ухвалу залишити
без змін.

Сторони, які належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання не скористались своїм правом
на участь в ньому, у зв'язку з чим справа
розглядається за відсутністю їх
представників.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Оскаржуваною ухвалою господарський
суд Полтавської області відмовив у
прийнятті позовної заяви на підставі
п. 1 ч. 1 статті 62 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якого суддя відмовляє у
прийнятті позовної заяви, якщо заява не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням; у
випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесено до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Виходячи з наведених положень
процесуального права, господарські
суди розглядають справи в порядку
позовного провадження, коли склад
учасників спору відповідає приписам
статті 1 Господарського процесуального
кодексу України, а правовідносини, з
яких виник спір, мають господарський
характер.

Тому у вирішенні питання про те,
чи є правовідносини господарськими, а
спір - господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України,
іншими актами господарського і
цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з
відповідних відносин;

- відсутність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення такого
спору судом іншої юрисдикції.

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

Поняття "справа адміністративної
юрисдикції" визначено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України, і під такою справою
розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією з сторін є суб'єкт, що здійснює
владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної
юрисдикції є переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, який виник
між двома (кількома) конкретними
суб'єктами стосовно їхніх прав та
обов'язків у конкретних правових
відносинах, у яких хоча б один суб'єкт
законодавчо уповноважений владно
керувати поведінкою іншого (інших)
суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно
зобов'язані виконувати вимоги та
приписи такого владного суб'єкта.

Поняття «суб'єкт владних
повноважень» визначено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України-це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ним владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Таким чином, від справ господарської
юрисдикції за участю суб'єктів
господарської діяльності і суб'єктів
владних повноважень адміністративні
справи відрізняються особливим
змістом правовідносин між сторонами та
предметом позовних вимог.

При цьому у справі
адміністративної юрисдикції суб'єкт
владних повноважень повинен
здійснювати владні управлінські
функції саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

Вказана правова позиція узгоджується
з правовою позицією Вищого
господарського суду України,
викладеною в пунктах 1-3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 24.10.2011 р. № 10 «Про деякі
питання підвідомчості і підсудності
справ господарським судам» та
інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 26.12.2005
№ 3.2.-2005.

Позивач відповідно до Положення про
Пенсійний фонд України України, затв.
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№ 384/2011 та Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах, затв.
постановою Правління Пенсійного фонду
України є територіальним органом
через який діє Пенсійний фонд України -
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та ведення
персоніфікованого обліку надходжень
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Отже позивач є органом державної влади,
тобто суб"єктом владних повноважень.

До компетенції позивача як суб"єкта
владних повноважень вказаними
правовими актами віднесено зокрема
здійснення контролю за додержанням
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
правильністю нарахування, обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, за достовірністю поданих
відомостей про осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню, призначенням
і перерахуванням пенсій.

Для виконання покладених завдань
позивачу надано право, зокрема:
проводити планові та позапланові
перевірки на підприємствах, установах,
організаціях, у фізичних
осіб-підприємців документів,
пов'язаних із нарахуванням,
обчисленням та сплатою страхових
внесків, призначенням пенсій та
отримувати необхідні пояснення,
довідки і відомості з питань, що
виникають під час перевірок, вимагати
від керівників та інших посадових осіб
установ, підприємств, організацій та
фізичних осіб-підприємців усунення
виявлених порушень законодавства про
порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків.

Зважаючи на наведені положення,
позивач у спірних правовідносинах щодо
здійснення контролю за підприємством
відповідача з наведених питань діє як
суб'єкт, що законодавчо уповноважений
владно керувати поведінкою останнього,
який в свою чергу зобов'язаний вчиняти
певні дії, утримуватися від певних дій,
нести відповідальність.

Таким чином поданий Управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Кременчуці позов про зобов'язання
відповідача усунути порушення,
виявлені під час позапланової
перевірки № 1059 від 26.06.2013 р., шляхом
надання позивачу нової довідки про
заробітну плату для обчислення пенсії
ОСОБА_1 за період його роботи з 01.06.1995 р.
по 31.09.1998 р., з урахуванням акту
позапланової перевірки № 1059 від 26.06.2013
р. та вимог розпорядження позивача
від 28.08.2013 р. № 13415/02-21 виник з
публічно-правових відносин та
віднесений до компетенції
адміністративних судів, у зв'язку з чим
господарський суд Полтавської області
правомірно відмовив у прийнятті
позовної заяви як такої, що не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті
103, статтями 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Кременчуці Полтавської області
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Полтавської області від 27 лютого 2014
року у справі № 917/328/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Постанову складено в повному
обсязі 11.04.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Потапенко В.І.

Суддя
Плужник О.В.