ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 р.
Справа № 914/798/14

За позовом: Приватного акціонерного
товариства «Юнікон»,

м. Дніпропетровськ,

до відповідача: Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод», м. Стрий
Львівської обл.,

про стягнення заборгованості в сумі 217'
134,34 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.

Представники:

від позивача: Круль С.О.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Приватним
акціонерним товариством «Юнікон»
подано позов до Державного
підприємства «Стрийський
вагоноремонтний завод» про стягнення
заборгованості в сумі 257' 134,34 грн.

Ухвалою суду від 12.03.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 31.03.2014 р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду.

Позивач у судове засідання 14.04.2014 р.
з'явився, подав заяву про зменшення
позовних вимог (вх. №1941/14 від 14.04.2014 р.),
якою просить стягнути з відповідача 197'
475,00 грн. основного боргу, 3' 299,65 грн. - 3%
річних, 14' 298,46 грн. - пені, 2' 061,23 грн.
інфляційних.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що
відповідачем у порушення умов договору
поставки №СВРЗ-01-(П-42/22)-13-80/Ю від 29.04.2013
р. не оплачено в повному обсязі
вартість отриманого товару, внаслідок
чого виникла заборгованість у сумі 237'
475,00 грн. 12.03.2014 р. та 31.03.2014 р. відповідач
частково погасив 40' 000,00 грн.
заборгованості. Таким чином сума
основного боргу становить 197' 475,00 грн.

Щодо даної заяви суд зазначає наступне.
Відповідно до п.3.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р.,
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством.

Крім того у позовній заяві позивач
просив застосувати до відповідача
заходи до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно та грошові
суми, які належать відповідачеві.

Відповідач у судове засідання 14.04.2014 р.
не з'явився, на адресу суду надіслав
клопотання про припинення провадження
у справі на суму 40' 000,00 грн. у зв'язку з
частковим погашенням суми боргу, що
підтверджується копіями платіжних
доручень №1569 від 31.03.2014 р. та №1192 від
12.03.2014 р., долученими до відповідного
клопотання. Решту суми заборгованості
відповідач визнав повністю. Крім того,
просив розгляд справи проводити без
участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши
усі обставини справи в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено таке.

29.04.2013 р. між Приватним акціонерним
товариством «Юнікон» (постачальник,
позивач у справі) та Державним
підприємством «Стрийський
вагоноремонтний завод» (покупець,
відповідач у справі) було укладено
договір поставки №СВРЗ-01-(П-42/22)-13-80/Ю.

Відповідно до п.1.1 договору
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупцю певну
продукцію, далі товар, відповідно до
Специфікації №1 (Додаток №1), що є
невід'ємною частиною даного договору, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити цей товар на умовах даного
договору. Найменування товару:
металопрокат (п.1.2 договору).

Кількість та асортимент товару
визначається у Специфікації №1
(Додаток №1), яка є невід'ємною частиною
Договору (п.3.1 договору).

Постачальник поставляє покупцю товар
на умовах DDP - склад покупця (вул.
Зубенка, 2, м. Стрий, Львівська обл.)
згідно з базисними умовами поставки
Інкотермс 2010 (п. 5.1 договору).

У п. 6.1 договору сторони погодили, що
покупець сплачує поставлений
постачальником товар за ціною,
вказаною у специфікації.

Загальна сума договору складає 3' 574' 287,00
грн., в т.ч. ПДВ 20% - 595' 714,50 грн. (п.6.4
договору).

У розділі 7 договору сторони погодили
порядок розрахунків. Так, розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються у безготівковій формі.
Покупець здійснює оплату товару на
протязі 30 календарних днів з дня його
отримання. Днем отримання товару
вважається день підписання сторонами
видаткової накладної та/або акту
приймання-передачі товару (п. 7.2.
договору).

Відповідно до п. 9.1 договору прийом
товару здійснюється покупцем у
відповідності з Інструкцією №ІІ-6 від
15.06.1965 р. та Інструкцією №ІІ-7 від 25.04.1966
р. при наявності товарносупровідних
документів: видаткової накладної,
товарно-транспортної накладної,
податкової накладної на кожну партію
товару, рахунку-фактури, копії
сертифікату якості заводу-виробника.

Згідно п.9.5 договору підтвердженням про
одержання товару покупцем є видаткова
накладна та/або акт прийому-передачі
товару, підписані уповноваженими
представниками сторін.

На виконання своїх зобов'язань за
договором позивач передав, а
відповідач прийняв товар, що
підтверджується:

· видатковою накладною №Юго0000013
від 20.08.2013 р. на суму 55' 132,56 грн. та
довіреністю №1097 від 19.08.2013 р.;

· видатковою накладною №Юбл212 від
12.09.2013 р. на суму 167' 587,94 грн. та
довіреністю №1237 від 11.09.2013 р.;

· видатковою накладною №Юбл016 від
05.10.2013 р. на суму 169' 887,06 грн. та
довіреністю №1354 від 03.10.2013 р.

Відповідачем частково оплачено
вартість поставленого товару, що
підтверджується банківськими
виписками від 03.12.2013 р. на суму 105' 132,56
грн., від 09.01.2014 р. на суму 50' 000,00 грн.

Позивачем надсилався відповідачу
претензія вих. №68 від 24.01.2014 р. про
погашення заборгованості за неналежне
виконання зобов'язання, проте
залишився відповідачем без розгляду.

12.03.2014 р. та 31.03.2014 р. відповідач погасив
40' 000,00 грн. заборгованості, що
підтверджується копіями платіжних
доручень, долучених до матеріалів
справи.

Докази погашення заборгованості
відповідачем на всю суму
заборгованості та штрафних санкцій в
матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Між сторонами виникли взаємні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору поставки товару.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У статті 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено товару
відповідачу, що, підтверджується
видатковими накладними, підписаними
сторонами без жодних застережень,
проте факт проведення відповідачем
повної оплати вартості поставлених
позивачем товарів підтверджений не
був.

Відповідно до вимог ч.2 ст.218 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Оскільки відповідач після звернення
позивача до суду з позовною заявою,
частково погасив заборгованість у
розмірі 40' 000,00 грн., суд дійшов висновку
про припинення провадження у справі
щодо стягнення 40' 000,00 грн. у зв'язку з
відсутністю предмета спору. Щодо вимог
позивача про стягнення з відповідача
197' 475,00 грн. (237' 475,00 грн. - 40' 000,00 грн.)
заборгованості, то вони є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до пункту 7.2 договору, в
разі порушення термінів оплати товару
покупець, на вимогу постачальника,
зобов'язаний сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожень календарний день
прострочення впродовж всього часу
прострочення, а також, окрім пені, в
разі прострочення платежу на термін
понад 30 календарних днів - сплачує
штраф у розмірі 20% від суми.

Виходячи зі змісту п. 11.2 договору
сторони погодили, що у разі порушення
строків оплати покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Таким чином, оскільки відповідачем
порушено строк оплати товару понад 30
днів (п.7.2 договору), правомірною є
вимога про стягнення пені у розмірі 14'
298,46 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідачем порушено умови договору в
частині своєчасної сплати вартості
поставленого товару, тому вимога
позивача про стягнення 3' 299,65 грн. - 3%
річних та 2' 061,23 грн. інфляційних слід
задоволити.

Щодо поданої позивачем заяви про
забезпечення позову суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора, який подав позов, або з своєї
ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №16
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених статтею 33 ГПК
України, обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

У абзаці 2 пункту 3 даної постанови
передбачено, що достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Жодних доказів, які могли б свідчити
про вчинення відповідачем дій,
спрямованих на реалізацію майна чи
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем після подання
позову до суду позивач не подав. Крім
того, відповідач визнав існуючу суму
боргу та частково погасив її під час
розгляду справи в суді. Тому заява про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір виник з його
неправомірних дій.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.11, 509, 526, 530, 549, 610, 625, 712 Цивільного
кодексу України, ст. 218 Господарського
кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 66,
80, 82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви про
забезпечення позову.

2. Припинити провадження у справі щодо
стягнення 40' 000,00 грн.

3. Решта позовних вимог задоволити
повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства
«Стрийський вагоноремонтний завод»
(82400, Львівська обл., м. Стрий, вул.
Зубенка, буд. 2, ідентифікаційний ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Юнікон» (49005,
м. Дніпропетровськ, вул. Олеся Гончара,
буд.28А, ідентифікаційний ) 197' 475,00грн. - основного боргу, 3' 299,65
грн. - 3% річних, 2' 061,23 грн. - інфляційних,
14' 298,46 грн. - пені та 5' 142,69 грн. -
сплаченого судового збору.

5. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

У судовому засіданні.14.04.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 15 .04.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.