м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4409/14 16.04.14За позовом ПрАТ
«Акціонерна страхова компанія «Інго
до ПрАТ «НФСК «Добробут»
про відшкодування шкоди в
порядку регресу 2 598,89 грн.
Суддя Головатюк Л.Д
Від позивача: Іванчишина С.М.
Від відповідача: не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
«Акціонерна страхова компанія
«Інго-Україна» (надалі - страховик,
позивач) звернулось до господарського
суду м. Києва із позовом до приватного
акціонерного товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» (надалі - відповідач) про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в сумі 2 598,89 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, виплативши страхове
відшкодування власнику автомобіля,
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав в силу приписів статті 27
Закону України "Про страхування" та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Спір виник внаслідок того, що позивачем
виконано свій обов"язок щодо виплати
страхового відшкодування, а відповідач
ухиляється від виконання свого
обов"язку здійснити регресну виплату.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 21.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/4409/14, розгляд справи
призначено на 03.04.2014.
Представник позивача в судове
засідання 03.04.2014 з'явився, дав
пояснення по справі, позовні вимоги
підтримав та просив позов
В судове засідання 03.04.2014 представник
відповідача не з'явився, причин неявки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомленний
належним чином, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали суду від
21.03.2014, а також повідомленням про
2234600 0, яке отримане уповноваженим
представником 11.04.2014.
Керуючись ст.. 77 ГПК України суд відклав
розгляд справи у зв'язку з неявкою
відповідача до суду на 16.04.2014.
Представник позивача в судове
засідання 16.04.2014 з'явився, дав
пояснення по справі та додаткові
докази, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у судове
засідання 16.04.2014 вдруге не з'явився,
причин неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомленний належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 03.04.2014, а також
повідомленням про вручення поштового
уповноваженим представником 11.04.2014.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Оскільки про час та місце судового
засідання позивач і відповідач були
належним чином повідомлені, на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
може бути розглянута за наявними в ній
Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторони повідомлені про час та місце
судового розгляду належним чином, а
матеріали справи містять достатні
докази для її розгляду по суті.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено протокол
згідно статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, Господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інго -Україна» (надалі- позивач) та
ОСОБА_2 (надалі - страхувальник) 12.06.2012
було укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
720544963.12 (далі - Договір страхування),
згідно з яким позивач прийняв на себе
обов'язок відшкодувати збитки, що може
зазнати страхувальник у результаті
пошкодження, знищення або втрати
транспортного засобу «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі -
застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням
вказаним транспортним засобом на
випадок настання подій, перелік яких
наведено у Договорі, а саме до
страхових випадків відноситься:
дорожньо-транспортні пригоди;
незаконне заволодіння; протиправні дії
третіх осіб; інші випадкові події
(пожежа, вибух або самозаймання
транспортного засобу, стихійне лихо чи
природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
страхування" Договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

20.04.2013 в м. Харків, на перехресті пр..
Героїв Сталінграду та пр.. 50-років СРСР,
мала місце дорожньо-транспортна
пригода (далі ДТП), у якій громадянин
ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом
«Хюндай І-30» реєстраційний номер
НОМЕР_2 порушив п. 10.1 та п. 10.3 Правил
дорожнього руху України, внаслідок
чого вчинив зіткнення з застрахованим
позивачем автомобілем «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
призвело до механічних пошкоджень
останнього.

Із довідки ГУМВС України у Харківській
обл.. Харківського міського управління
№ 9189187 від 20.04.2013 про
дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що транспортний засіб -
автомобіль «Хюндай І-30» реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення майнової шкоди
автомобілю марки «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
під керуванням громадянина ОСОБА_4

Постановою Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 18.06.2013
(справа № 641/4441/13-п) ОСОБА_4 за вчинення
вказаного ДТП було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП.

Відповідно до ст. 354 Господарського
кодексу України за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Тобто,
за укладеним договором одна сторона за
договором зобов'язалася за винагороду
(страховий внесок), котра сплачується
іншою стороною, відшкодувати їй збитки,
завдані застрахованому транспортному
засобові в результаті настання
визначеного договором страхового
випадку.

20.04.2013 страхувальник звернувся до
позивача із повідомленням про настання
страхового випадку та заявою виплату
страхового відшкодування від 24.04.2013 й
надав всі необхідні документи.

Згідно звіту про визначення вартості
відновлюю чого ремонту від 24.03.2013, на
підставі страхового акту № 8671 від
25.04.2013 позивачем на виконання умов
Договору страхування виплачено на
рахунок, визначений страхувальником,
страхове відшкодування у розмірі 2 598,89
грн. що підтверджується платіжним
дорученням № 5417 від 14.05.2013 (в матеріалах
справи).

Таким чином, до позивача, на думку
останнього, перейшло в межах вказаної
суми грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Вина ОСОБА_4 встановлена у судовому
порядку, а тому шкода, заподіяна
внаслідок експлуатації автомобіля
«Хюндай І-30» реєстраційний номер
НОМЕР_2 та завдання майнової шкоди
автомобілю марки «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1, ним і
відшкодовується, так як відповідно до
ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля «Хюндай І-30» реєстраційний
номер НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «НФСК
«Добробут», поліс № АВ/3017508, що
підтверджується довідкою МТСБУ №
7/2-28/9470 від 31.03.2014 (в матеріалах справи).
Вказаним полісом передбачено, що
франшиза становить 0 грн., а ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін , суд
приходить до висновку про задоволення
позову з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій
завдано шкоду у результаті її
порушеного права має право на її
відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної' пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

При дослідженні наданих позивачем
доказів на підтвердження вартості
витрат, пов'язаних із відновлювальним
ремонтом автомобіля «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
урахуванням зносу, судом було
враховано, що відповідно до абзацу
третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК
України та частини 17 статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Отже, документами, які підтверджують
дійсний розмір витрат, пов'язаних з
відновлювальним вказаного вище
ремонтом автомобіля, є сума визначена
звітом авто товарознавчого
дослідження № 315 від 24.04.2013, та платіжне
доручення № 5417 від 14.05.2013, яким
підтверджується факт перерахування
коштів на рахунок СТО де був
відремонтований пошкоджений
автомобіль. Зокрема, судом враховано,
що наведені у вказаному
наряді-замовлені роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, які зазначені у
первинній довідці ВДАІ.

Відтак, реальний розмір витрат
позивача, пов'язаних з відновлювальним
ремонтом автомобіля «Тойота Камрі»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (з
урахуванням зносу), склав 2 598,89 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування (стаття 9 Закону
України "Про страхування").

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № АВ/3017508 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1192 ЦК України,
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50000 грн.), виходячи із розміру
реально завданих збитків в межах суми,
що перейшла до позивача та за мінусом
встановленої франшизи, тобто у сумі 2
598,89 грн. (2 598,89 грн. - 0 грн. франшизи).

З матеріалів справи слідує, що позивач
з метою отримання коштів від
відповідача 07.11.2013 року звернувся до
останнього із заявою (вих. № 93/11-юр) про
виплату страхового відшкодування. Дана
заява із доданими до неї документами,
які необхідні для виплати страхового
відшкодування на користь позивача,
була отримана відповідачем, про що
свідчить відмітка про отримання.
Відповідач відповіді на заяву не надав
і вимоги не виконав.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання
вищезазначеної заяви у встановлений
пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" строк суми страхового
відшкодування на користь позивача не
виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог і заперечень, покладається
на цю сторону.

Відповідачем не спростовано належними
засобами доказування вищевказаного
розміру вартості відновлювального
ремонту пошкодженого транспортного
засобу з урахуванням зносу.

Тому, суд визнає за законні та
обґрунтовані вимоги позивача, а отже
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Інго Україна» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» (04070, м. Київ, Подільський р-н,
вул. Сагайдачного/Ігорівська, буд. 10/5,
ідентифікаційний код 31093336) на користь
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «Інго
Україна» (01054, м. Київ, вул. Воровського,
буд. 33, ідентифікаційний код 16285602) 2 598
(дві тисячі п'ятсот дев'яносто вісім)
грн. 89 коп., а також 1827(одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн.. 00 коп.
судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту
рішення: 18.04.2014