КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р. Справа№ 5011-4/7703-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання -
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Давидкін М.О. -
представник за дов. б/н від 24.02.2014;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬНОРА ПАРТНЕРС"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013р.

у справі № 5011-4/7703-2012 (суддя Борисенко
І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬНОРА ПАРТНЕРС"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КУА "МТІР Ессет
Менеджмент"

про стягнення 212320,00 грн.

В судовому засіданні 08.04.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Дельнора Партнерс"
(далі - ТОВ "Дельнора Партнерс", позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "КУА "МТІР
Ессет Менеджмент" (далі - ТОВ "КУА "МТІР
Ессет Менеджмент", відповідач) про
стягнення суми боргу в розмірі 212320,00
грн. за договором оренди (найму)
нежитлового приміщення №2 R -10/10/2012 від
10.10.2010р., з яких просить компенсувати
вартість залишеного позивачем в
приміщенні майна на суму 24200, 00 грн.,
40000,00 грн. - вартість робіт по підготовці
дизайн-проекту, 148120,00 грн. - суму
сплаченої авансом та невикористаної
орендної плати, за вищевказаним
договором оренди.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013р. (повний текст рішення
складено 18.11.2013р.) у задоволенні
позовних вимог ТОВ "Дельнора Партнерс"
відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ТОВ "Дельнора Партнерс" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013р. у даній справі та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставин
справи, зокрема, помилково поклав в
основу рішення висновок експертизи,
яка призначалася під час розгляду
справи, а також не звернув увагу на
відсутність заперечень та зауважень з
боку відповідача стосовно розірвання
договору оренди та компенсації
сплаченої авансом орендної плати.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ "Дельнора
Партнерс" прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 25.02.2014р.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
24.02.2014р. у зв'язку з перебуванням
головуючого судді Коротун О.М. на
лікарняному, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя - Кропивна
Л.В., судді - Гаврилюк О.М., Корсакова Г.В.,
яка прийняла справу до свого
провадження.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014р. у зв'язку із виходом
головуючого судді Коротун О.М. з
лікарняного, змінено склад судової
колегії: головуючий суддя -
Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М.,
Корсакова Г.В., яка ухвалою від 11.03.2014р.
прийняла справу до свого провадження
та призначила до розгляду на 08.04.2014р.

У судовому засіданні 08.04.2014 р.
представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
зазначив, що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача у судове
засідання 08.04.2014р. не з'явився, про час
та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
поштове повідомлення № 247 про
вручення 27.03.2014р. позивачу копії
вищезазначеної ухвали від 11.03.2014.

Враховуючи те, що явка представників
сторін судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
здійснення перевірки рішення
Господарського суду міста Києва в
апеляційному порядку за відсутності
представника позивача, який був
належним чином повідомлений про час та
місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечень на неї, оглянувши оригінали
документів, заслухавши пояснення
представника відповідача, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 10.10.2010р. між позивачем та
відповідачем був укладений договір
оренди (найму) нежитлового приміщення
№2 R-10/10/2010 (т. 1, а/с 10-19).

До вказаного договору сторонами
укладалися додаткові угоди, копії яких
наявні в матеріалах справи, а оригінали
- оглядалися судом апеляційної
інстанції в судовому засіданні.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язався надати в оренду позивачу
нежитлові приміщення загальною площею
369 кв. м., які розташовані на дев'ятому
поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул.
Еспланадна, 20 (з врахуванням укладених
пізніше додаткових угод до договору,
загальна площа нежитлових приміщень,
які підлягали передачі в оренду, була
збільшена до 483 кв. м.).

08.08.2011р. сторони уклали додаткову угоду
№3 до договору (т. 1, а/с 20), умовою якої,
зокрема, внесли зміни в п.п. 3.1., 3.9
договору в частині розміру орендних
платежів.

Відповідно до п. 2.1. договору вступ
орендаря у тимчасове платне
користування приміщенням відбувається
з моменту підписання сторонами
відповідного акту приймання-передачі
приміщення.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що на виконання умов
договору, 01.11.2011р. між позивачем та
відповідачем був підписаний акт
прийому-передачі нежитлових приміщень
за договором оренди, згідно з яким
відповідач передав позивачу нежитлові
приміщення загальною площею 483 кв. м.

Згідно п. 10.2 договору його дія
припиняється, зокрема, за взаємною
згодою сторін.

Строк тимчасового платного
користування становить 35 місяців і
починає спливати з дати підписання
сторонами акта приймання-передачі
приміщення (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.9 договору орендар
повинен звільнити приміщення у
будь-який зручний для нього час в
термін шести місяців з дати
повідомлення про дострокове
припинення договору.

Як у суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції позивач
стверджував, що шляхом направлення
відповідачу листа від 27.03.2012р., припинив
дію договір оренди з 14.04.2012р., внаслідок
реалізації ним права на повернення
відповідачу нежитлових приміщень у
будь-який час до спливу строку дії
договору, передбаченого п. 5.1.6. договору
оренди.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про повернення авансу,
перерахованого позивачем відповідачу
в якості орендної плати, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
договір оренди не припинив свою дію, а
відтак відсутні підстави для
повернення відповідних коштів.

Суд апеляційної інстанції
погоджується в цій частині з висновком
місцевого суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 795 ЦК України, договір
найму припиняється з моменту
повернення наймачем предмета договору
найму, що оформлюється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору.

Згідно зі ст. 291 ГК України,
одностороння відмова від договору
оренди не допускається. Договір оренди
може бути розірваний за згодою сторін.

Статтею 206 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання може бути
розірвано сторонами відповідно до
правил, встановлених ст. 188 ГК України.

У відповідності зі ст. 188 ГК України,
сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до п. 5.1.6. договору, позивач
має право повернути об'єкт оренди в
будь-який час до спливу строку цього
договору. При цьому, п.10.1. договору
встановлено, що строк оренди може бути
скорочений за взаємною згодою сторін
шляхом підписання договору про
внесення змін та доповнень до договору,
а п. 10.2. договору, в свою чергу,
встановлено виключні випадки
припинення дії договору, а саме:

- після закінчення встановленого
положеннями цього Договору строку дії
останнього;

- у разі ліквідації позивача;

- за взаємною згодою сторін.

Матеріалами справи підтверджується
той факт, що після отримання та
розгляду листа позивача від 27.03.2012р.,
діючи відповідно до положень ст. 188 ГК
України, п.п. 10.1., 10.2. договору оренди,
відповідач листом від 13.04.2012р., вих. №
31/04-01, повідомив позивача про
можливість дострокового розірвання
договору оренди за згодою сторін, але
не з 14.04.2012р., а з 01.06.2012р. (доказом
направлення є поштове повідомлення №
924 про вручення 18.04.2012
представнику позивача екземпляру
зазначеного листа).

Позивач, в свою чергу, направив на
адресу відповідача лист-повідомлення
від 14.04.2012р., акт прийому-передачі
орендованих приміщень та запропонував
підписати цей акт, вважаючи, що договір
оренди є припинений на підставі листа
від 27.03.2012р., вих. № 04-270312 (чим порушив
порядок, встановлений ст. 188 ГК України
для зміни або припинення господарських
договорів).

Згідно зі ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Стосовно письмової відмови
відповідача від дострокового
розірвання договору з 14.04.2012р., позивач
в місцевому суді зазначав, що ніколи не
отримував лист відповідача від 13.04.2012р.,
вих. № 31/04-01, а відповідне поштове
повідомлення не може вважатися
належним доказом отримання, оскільки
особа, яка його підписала, а саме ОСОБА_3
не є уповноваженою ним особою та
взагалі немає трудових або інших
відносин з позивачем.

З приводу даного заперечення позивача
судом першої інстанції було здійснено
відповідний запит до Українського ДП
поштового зв'язку «Украпошта».

Листом від 21.08.2012 вих. № 303/15-Г-1695
Українське ДП поштового зв'язку
«Украпошта» надало інформацію
стосовно того, що між ним та позивачем
15.09.2010р. було укладено договір про
надання послуг зв'язку (т. 1, а/с 155) з
терміном дії до 15.09.2013р. Відповідно до
умов зазначеного договору
уповноваженою особою на одержання
пошти ТОВ "Дельнора Партнерс" є,
зокрема, кур'єр ОСОБА_3

Таким чином, доводи позивача про
неотримання листа відповідача 13.04.2012р.,
вих. № 31/04-01 є необґрунтованими,
оскільки саме вищезазначена
(уповноважена) особа - ОСОБА_3 отримала
вказаний лист.

Як в суді першої, так і в суді
апеляційної інстанції позивач
наполягав на тому, що відповідач
фактично погодився та прийняв умови,
викладені у вищезазначеному листі від
27.03.2012р. При цьому, в якості доказу
такого погодження, надав оригінал
листа від 27.03.2012р., вих. № 04-270312 (т. 1, а/с
180) в якому, зокрема, міститься примітка:
«От Арендодателя, Особые замечания и
возражения: не возражаем». Під
зазначеним надписом міститься печатка,
дата та підпис відповідача.

З врахуванням заперечень відповідача
про дійсність зазначених приміток
(який наполягав на тому, що його підпис
та печатка лише свідчать про отримання
нарочно даної заяви, а не про згоду з її
змістом), судом першої інстанції було
призначено судово-технічну експертизу
по справі.

За результатами проведення
судово-технічної експертизи
документів у даній справі, 28.02.2013р.
судовим експертом Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз Лутоніною Г.Д. був складений
висновок експерта №10298/10299/12-33 (далі -
висновок експертизи), який приймається
та досліджується судом апеляційної
інстанції в якості належного та
допустимого доказу в розумінні ст.ст. 32,
33, 34, 36, 41, 42, 43 ГПК України.

Так, висновком експертизи було
встановлено, що примітка: «От
Арендодателя, Особые замечания и
возражения: не возражаем» виконана
неодночасно (не в одну закладку аркушу)
листа №04-270312 від 27.03.2012р. та була
додрукована до основного тексту листа.

З врахуванням зазначеного висновку,
судом апеляційної інстанції
приймаються як обґрунтовані доводи
відповідача про відсутність його згоди
на розірвання договору оренди,
оскільки висновок експертизи дає
підстави вважати додрукованим
вищезазначений текст до листа №04-270312
від 27.03.2012р. вже після повернення
екземпляру листа представнику
позивача.

Враховуючи відсутність згоди
відповідача на дострокове припинення
договору з 14.04.2012р., відсутність
оформленого належним чином акту
прийому-передачі орендованого майна, а
також той факт, що сторонами було
погоджено припинення дії договору
виключно за взаємною згодою сторін, (що
передбачено п.п. 10.1., 10.2. договору), суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду в частині
того, що договір не був припинений з
14.04.2012р. внаслідок направлення на
адресу відповідача відповідного листа.
Як наслідок, факт дії договору після
14.04.2012р. виключає наявність у
відповідача такого зобов'язання, як
прийняти від позивача нежитлові
приміщення на підставі листа від
27.03.2012р. станом на 14.04.2012р.

Отже, вищевстановлене свідчить про
відсутність у позивача законних
підстав вважати договір оренди
розірваним (з вказаної ним дати) та
вимагати застосування наслідків
припинення договору на визначену
стороною дату.

В цій частині правильним є висновок
місцевого суду про те, що оскільки
договір оренди не припинив свою дію з
14.04.2012р., а відповідач, діючи на законних
підставах, здійснював нарахування
орендної плати відповідно до умов
договору, з врахуванням розміру
встановленої орендної плати, а саме 96600
грн. щомісячно (згідно з п. 3.1. договору),
сума у розмірі 148120 грн. правомірно
зарахована відповідачем у якості
орендної плати за договором оренди по
01.06.2012р. включно та не підлягає
поверненню позивачу.

Крім того, позивачем було заявлено
позовну вимогу про компенсації
вартості робіт по підготовці
дизайн-проекту в сумі 40000,00 грн. у
зв'язку з невід'ємністю поліпшення
орендованих приміщень. Обґрунтовуючи
дану вимогу, позивач посилався, зокрема
на положення ч.3 ст.778 ЦК України.

Судом першої інстанції було відмовлено
в задоволенні даної вимоги через її
необґрунтованість та безпідставність,
з чим погоджується суд апеляційної
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 778 ЦК України, наймач
може поліпшити річ, яка є предметом
договору найму лише за згодою
наймодавця. Ч. 3 ст. 778 ЦК України
встановлено, що якщо поліпшення речі
зароблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю.

Натомість, ані в суді першої, ані в суді
апеляційної інстанції позивачем не
було надано належних та допустимих
доказів на підтвердження згоди або
вимоги відповідача на замовлення
позивачем будь-якого дизайн-проекту та
сплату його вартості у розмірі 40000,00
грн. Також матеріали справи не містять
інформації стосовно можливості
надання витратам статусу поліпшення
об'єкту оренди. В зв'язку з зазначеним,
правомірним є висновок місцевого суд
стосовно того, що позовні вимоги щодо
компенсації вартості робіт по
підготовці дизайн-проекту не
ґрунтуються на положеннях ст. 778 ЦК
України та не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також
погоджується з висновком місцевого
суду, яким встановлено, що позивач без
відповідної належної згоди
відповідача встановив у ліфті
контролер доступу на поверх, захисний
ролет при вході на поверх, дві мийки та
чотири змішувачі у санвузлі (даний
висновок також не було спростовано під
час апеляційного перегляду рішення).

В зв'язку з зазначеним, виключається
можливість застосування положень ст. 612
ЦК України до правовідносин, які
виникли між позивачем та відповідачем
у наслідок здійснення позивачем
певного поліпшення орендованого
приміщення з огляду на те, що ці
правовідносини регулюються іншими
нормами матеріального права (зокрема
ст. 397 або ст. 778 ЦК України та
положеннями договору оренди - в
залежності від того, чи є здійснене
поліпшення відокремленим чи ні), а
відтак позовна вимога про компенсацію
вартості майна у сумі 24200,00 грн. також
правомірно не задоволена судом першої
інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дельнора
Партнерс" на рішення Господарського
суду міста Києва від 15.10.2013р. у справі №
5011-4/7703-2012 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2013р. у справі № 5011-4/7703-2012
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 5011-4/7703-2012
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

Г.В. Корсакова