ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

15.04.2014
Справа № 907/91/14

Господарський суд Закарпатської
області у складі головуючого судді
Ушак І.Г. у відкритому судовому
засіданні розглянув справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Ужгород до приватного підприємства
„Проектпродсервіс", м. Ужгород про
стягнення заборгованості на суму 175924,36
грн., включаючи 171325,75 грн. - основного
боргу, 702,41 грн. - інфляційних нарахувань
та 3896,16 грн. - 3 % річних (з урахування
заяви про збільшення позовних вимог)

представники сторін:

позивача - ОСОБА_2, представник за
довіреністю;

відповідача- не з'явився

Позивач звернувся до суду з вимогами
про стягнення 175923,88 грн., включаючи
171325,75 грн. - основного боргу, 702,41 грн. -
інфляційних нарахувань та 3895,72 грн. - 3 %
річних, оскільки відповідач не оплатив
вартість поставлених за договором
поставки товарів. У ході судового
розгляду позивач, посилаючись на
помилку при розрахунку 3 % річних,
збільшив позовні вимоги в цій частині,
з урахуванням чого предметом позову в
частині 3 % річних є стягнення суми 3896,20
грн., а загальна сума позовних вимог
становить 175924,36 грн. Представник
позивача у ході судового розгляду
наполягає на задоволені позовних
вимог, посилаючись на їх
обґрунтованість долученими до
матеріалів справи документами.

Відповідач, належним чином тричі
повідомлений про час та місце розгляду
справи (докази чого містяться у
матеріалах справи), не надав суду
письмового відзиву на позов та не
забезпечив участі уповноваженого
представника у засіданні суду.

За таких обставин справа вирішується в
порядку передбаченому ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України без участі відповідача за
документами наявними у матеріалах
справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача у
ході судового розгляду справи,

суд
встановив:

Спірні правовідносини сторін у
даній справі виникли та ґрунтуються на
умовах договорів поставки від 02.01.12 за
№ 18 та від 01.01.13 № б/н (далі - договори
№№ 18, б/н), за умовами яких постачальник
- позивач у справі - зобов'язався
поставити продукти харчування (далі -
товар) покупцю - відповідач у справі, - а
останній, у свою чергу, зобов'язався
приймати товар та своєчасно оплачувати
його вартість, при цьому, встановлено,
що розрахунки між сторонами
здійснюються в безготівковому порядку,
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок постачальника на
підставі виставлених постачальником
накладних на кожну окрему партію
товару.

Матеріалами справи, зокрема,
договорами №№ 18, б/н,
товарно-транспортними накладними №№
75/1, 80/1 від 02.05.13, 14.05.13 встановлено, що
спірні відносини у даній справі
виникли між сторонами як суб'єктами
господарювання внаслідок здійснення
ними господарських операцій, за
змістом яких позивач здійснив поставку
продуктів харчування відповідачеві на
загальну суму 140186,15 грн., вартість якої
відповідачем не оплачена. Наведе
відповідачем у ході судового розгляду
справи не спростовано, не
заперечується, крім того
підтверджується актом звірки
взаєморозрахунків сторін від 30.06.13, що
долучений до матеріалів справи.

За таких обставин вимоги позивача щодо
стягнення зазначеної суми боргу - 140186,15
грн. - правомірні та підлягають
задоволенню судом на підставі ст.ст. 173,
175, 193 Господарського кодексу України,
оскільки суб'єкти господарювання,
якими є сторони у справі, повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В іншій частині позовних вимог
належить відмовити, оскільки
позивачем не доведено поставку
відповідачеві продуктів харчування на
суму 28046,20 грн., що значиться як
заборгованість в акті звірки станом на
01.01.13, оскільки у матеріалах справи
відсутні докази, які би підтверджували
таку поставку. Долучені до матеріалів
справи товарно-транспортні накладні
№№ 1, 2, 3 від 08.01.13, 09.01.13, 10.01.13 на суму 3867,80
грн. суд не може прийняти як докази
одержання відповідачем товару,
оскільки ці накладні не містять
інформації про особу відповідача, яка
від його імені одержала лісопродукцію,
на накладних відсутня печатка
відповідача.

За приписами ст. 9 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підтвердження
здійснення господарської операції
відбувається на підставі первинних
документів, які містять у собі
відомості про господарську операцію.
Первинні документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Товарно-транспортні накладні, у яких
відсутні обов'язкові реквізити, а саме -
посади і прізвища осіб відповідача,
відповідальних за здійснення
господарських операцій і правильність
їх оформлення, особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
здійсненні господарської операції від
імені відповідача, не можуть бути
доказами одержання товару
відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (ГПКУ)
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 цього кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
належними та допустими доказами,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позовні вимоги в частині нарахованих
позивачем за несвоєчасне виконання
відповідачем зазначених грошових
зобов'язань 3 % річних, інфляційних
втрат, є правомірними з огляду на
приписи ст. 625 Цивільного кодексу
України, тому також підлягають
задоволенню судом частково відповідно
на суми 2914,03 грн. та 546,72 грн., в іншій
частині дані вимоги не підлягають
задоволенню як нараховані без належних
підстав.

Таким чином, всього до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає сума 143646,90 грн., включаючи
основний борг - 140186,15 грн., 3 % річні - 2914,03
грн., пеню - 546,72 грн.

За змістом ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати сплачені позивачем при поданні
позову належить відшкодувати за
рахунок відповідача пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, керуючись, ст.ст.
625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173,
193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 43, 44-49, 69, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд вирішив:

1. Позов задоволити частково.

1.1. Стягнути з приватного підприємства
„Проектпродсервіс" (88007 м. Ужгород, вул.
Українська, б.16, ) на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1)
заборгованість на загальну суму 143646,90
грн. (сто сорок три тисячі шістсот сорок
шість грн. 90 коп.), включаючи основний
борг - 140186,15 грн., 3 % річних - 2914,03 грн.,
пеню - 546,72 грн., та у відшкодування
судового збору - 2872,94 грн. (дві тисячі
вісімсот сімдесят дві грн. 94 коп.).

2. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку передбаченому цим же кодексом.

Повний текст рішення складено 23.04.14.

Суддя
Ушак І.Г.