ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р.
Справа № 61/230-10

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Коваль А.В.,

за участю представників сторін:

позивача - представник Хомякова А.Л. за
довіреністю від 08.01.2014 року;

відповідача - представник Зінченко Ю.В.
за довіреністю від 15.06.2012 року;

від Державної виконавчої служби -
представник Савченко Н.Г. за
довіреністю № 44-03/44/1738 від 25.12.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Публічного акціонерного товариства
«Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і
реплікації», м. Харків, (вх. № 796Х/2-7)
на ухвалу господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року у
справі № 61/230-10,

за позовом - Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області, м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства
«Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і
реплікації», м. Харків,

3-яособа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство «Земельний банк», м. Харків,

про звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

06.12.2013 року боржник - ПАТ
«Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації»
звернувся до суду зі скаргою на дії
відділу примусового виконання рішень
ДВС України, в якій просило визнати
недійсною постанову про стягнення з
боржника виконавчого збору від 14.11.2013
року, винесену у виконавчому
провадженні № 34207337, що відкрите з
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 10.10.2011 року та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року у
справі № 61/230-10.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року
(суддя Бринцев О.В.) у задоволенні
скарги відмовлено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з
вказаною ухвалою господарського суду,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати ухвалу господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року та
прийняти нове судове рішення, яким
вимоги скарги на дії ДВС України
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм чинного законодавства.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує
тим, що зі змісту рішення
господарського суду від 10.10.2011 року та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року по
справі № 61/230-10 убачається, що вимогою
позивача (предметом позову) є звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу його на прилюдних торгах з
початковою загальною вартістю 3 273 302,00
грн. у межах процедури виконавчого
провадження, а не стягнення з боржника
суми заборгованості у розмірі 58 973 287,65
грн. Тобто, у даному випадку розмір
вимог позивача по справі № 61/230-120
складається з вартості предмета
іпотеки, на який звернуто стягнення.
Аналіз статті 1, частини 1 статті 7
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
дозволяє дійти висновку, що відповідач
як майновий поручитель дійсно
поручився за основного боржника - ПАТ
«Зембанк», нести відповідальність за
кредитним договором № 5 від 18.06.2008 року
в повному обсязі, але розмір
відповідальності відповідача
обмежується вартістю предмета іпотеки,
у даному випадку 3 273 302,00 грн., як
визначено постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2012 року. Отже, апелянт вважає,
стягнення з нього виконавчого збору у
розмірі 10 відсотків суми, що підлягає
стягненню, який розрахований державним
виконавцем, виходячи із розміру вимог
стягувача, з метою задоволення яких
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
розмір яких у даному випадку становить
58 973 287,65 грн., є безпідставним.

Окрім того, апелянт вважає, що у
даному випадку предмет та спосіб
виконання рішення господарського суду
від 10.10.2011 року та постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року не
передбачає ні стягнення суми, ні
передачі стягувачу майна боржника за
виконавчим документом, тобто, відсутня
наявність необхідних вихідних даних,
від яких має розрахуватися розмір
виконавчого збору, тому правові
підстави для стягнення виконавчого
збору у виконавчому провадженні № 34207337
відсутні.

На думку апелянта, аналіз норми
частини 2 статті 25 та норми частини 1
статті 28 Закону України «Про виконавче
провадження» дозволяє дійти висновку,
що при їх тлумаченні необхідно перш за
все звернути увагу на вказівку щодо
«самостійно виконати» та «для
самостійного його виконання». Тобто,
встановлюючи вказані норми,
законодавець мав на увазі, що рішення
суду передусім має бути виконане
боржником. Якщо рішення апріорі не
може бути виконано боржником
самостійно, зазначати в змісті
постанови про можливість самостійного
виконання рішення не має необхідності.

Про це свідчить те, що пункт другий
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 07.08.2012 року, згідно якої
відкрито виконавче провадження
№ 34207337 з виконання наказу
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012 року по справі №
61/230-10, державний виконавець зазначив
боржнику самостійно виконати рішення
суду, а саме, сплатити заборгованість
згідно виконавчого документа у строк
до семи днів з моменту винесення
(отримання) постанови про відкриття
виконавчого провадження, скасовано
ухвалою господарського суду
Харківської області від 21.02.2013 року,
залишеною без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 18.03.2013 року по
справі № 61/230-10, оскільки такий спосіб
виконання рішення господарського суду
є незаконним.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу відповідача, в якому просить суд
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги ПАТ «Науково - технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації».

При цьому, позивач вважає, що
положеннями статті 28 Закону України
«Про виконавче провадження»
унормовано, що розмір виконавчого
збору визначається виходячи із
вартості майна, що підлягає передачі
стягувачу за виконавчим документом,
втім, у даному випадку предмет іпотеки,
на який звернуто стягнення, не підлягає
передачі стягувачеві. Він має бути
реалізований на прилюдних торгах, а
кошти, виручені від його реалізації,
мають бути спрямовані на задоволення
вимог стягувача, розмір яких складає 58
973 287,65 грн. Зазначення у постанові
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року
початкової ціни предмета іпотеки для
його подальшої реалізації у розмірі 3 273
302,00 грн., обумовлене вимогами статті 39
Закону України «Про іпотеку», на яке
звернуто стягнення. Визначення
вартості майна боржника проводиться
державним виконавцем за ринковими
цінами, що діють на день визначення
вартості майна. У разі якщо стягнутої з
боржника суми недостатньо для
задоволення в повному обсязі вимог
стягувача, виконавчий збір сплачується
пропорційно до стягуваної суми, а тому
виконавчий збір буде фактично стягнуто
з боржника після здійснення реалізації
предмету іпотеки та у розмірі,
розрахованому виходячи із суми,
отриманої від реалізації цього майна.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 10.10.2011 року у
справі № 61/230-10 позов задоволено
повністю - з метою задоволення вимог
Національного банку України в особі
Управління Національного банку
України в Харківській області за
кредитним договором № 5 від 18.06.2008 року
у розмірі 50 000 000,00 грн. за основним
боргом, прострочених відсотків за
користування кредитом в сумі 8 973 287,65
грн. звернуть стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки № 5/2 від
06.07.2009 року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2413, а
саме: нежитлові приміщення 3-го поверху
№ 95,96,97,98,99,100,104,105,106,107
в літ. «А-7», які знаходяться за адресою:
м. Харків, м-н Рози Люксембург, 10,
загальною площею 213,2 кв. м, що оцінений
(на дату укладання договору іпотеки) в
розмірі 4 024 200,00 грн., шляхом продажу
його на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження
(а.с.111-119 т.2).

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
12.06.2012 року рішення господарського суду
Харківської області від 10.10.2011 року у
справі № 61/230-10 змінено, а саме: п.4
резолютивної частини рішення
викладено в наступній редакції: з метою
задоволення вимог Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області за кредитним
договором № 5 від 18.06.2008 року у розмірі
50000000,00 грн. за основним боргом,
прострочених відсотків за
користування кредитом в сумі 8973287,65 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки № 5/2 від 06.07.2009
року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2413, а
саме: нежитлові приміщення 3-го поверху
№ 95,96,97,98,99,100,104,105,106,107 в літ. «А-7», які
знаходяться за адресою: м. Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 180,9
кв. м та нежитлові приміщення 6-го
поверху № 187а,187-193,195,198,198а,199,199а в літ
«А-7», які знаходяться за адресою: м.
Харків, м-н Рози Люксембург, 10,
загальною площею 213,2 кв. м, шляхом
продажу його на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження та встановити початкову
вартість предмету іпотеки: нежитлові
приміщення 3-го поверху №
95,96,97,98,99,100,104,105,106,107 в літ. «А-7», які
знаходяться за адресою: м. Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 213,2
кв. м у розмірі 1593121,00 грн.; доручено
господарському суду Харківської
області видати відповідний наказ; в
іншій частині рішення господарського
суду Харківської області від 10.10.2011
року залишено без змін ( а.с.82-93 т.4).

26.06.2012 року на виконання вказаного
рішення видано відповідний наказ
(а.с.102 т.4).

10.07.2012 року відповідач звернувся до
господарського суду Харківської
області з заявою про роз*яснення
рішення господарського суду
Харківської області з заявою про
роз*яснення рішення господарського
суду Харківської області від 10.10.2011
року по справі № 61/230-10, в якій просив
роз*яснити, яким саме чином відповідач
має здійснити самостійне виконання
рішення та постанови у даній справі
(а.с. 108-109 т.4).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.07.2012 року
заяву відповідача задоволено та
відповідачу роз*яснено яким чином буде
проводитись виконання рішення.
Резолютивна частина ухвали фактично
відтворює наказ, який виданий
господарським судом Харківської
області на примусове виконання рішення
у справі ( а.с.128-132 т.4).

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
09.08.2012 року ухвалу господарського суду
Харківської області від 17.07.2012 року у
справі № 61/230-10 залишено без змін
( а.с.15-19 т.5).

Постановою Вищого господарського
суду України від 06.12.2012 року залишено
без змін ухвалу господарського суду
Харківської області від 17.07.2012 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 09.08.2012 року
(.с.62-65 т.5).

07.08.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про примусове
виконання рішення ( а.с. 102 т.4).

20.09.2012 року відповідач звернувся до
господарського суду Харківської
області зі скаргою на дії відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, в якій просив скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 07.08.2012 року, згідно якої
відкрито виконавче провадження № 34207337
з виконання наказу господарського суду
Харківської області від 26.06.2012 року по
справі № 61/230-10 (а.с. 69-75 т.5).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21.02.2013 року
скаргу відповідача задоволено;
скасовано постанову державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України Кушнір
Л.В. про відкриття виконавчого
провадження від 07.08.2012 року № 34207337 у
частині пункту 2, яким передбачено
боржнику самостійно виконати рішення
суду, а саме, сплатити заборгованість
згідно виконавчого документа у строк
до семи днів з моменту винесення
(отримання) постанови про відкриття
виконавчого провадження ( а.с. 72-76 т.6).

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
18.03.2013 року ухвалу господарського суду
Харківської області від 21.02.2013 року у
справі № 61/230-10 залишено без
змін ( а.с. 131-136 т.6).

30.04.2013 року відповідач звернувся до
господарського суду зі скаргою на дії
відділу примусового виконання рішень
Управління ДВС ГУЮ у Харківській
області, посилаючись на те, що у відділу
не має правових підстав розпочинати
примусове виконання рішення суду від
10.10.2011 року та постанови апеляційного
суду від 12.06.2012 року до моменту
закінчення строку самостійного його
виконання ( а.с. 1-6 т.7).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.06.2013 року,
залишеною без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 10.07.2013 року, у
задоволенні скарги відмовлено
повністю ( а.с. 65-71, 121-128 т.7).

14.11.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Юхименко О.С. винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору за наказом № 61/230-10, виданим
господарським судом 26.06.2012 року. Розмір
виконавчого збору визначений
державним виконавцем у розмірі 5897328,76
грн. із розрахунку 10 відсотків суми, що
підлягає стягненню ( а.с. 176 т.7).

Звертаючись до суду зі скаргою на дії
ВДВС щодо визнання недійсною постанову
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 14.11.2013 року, винесену у
виконавчому провадженні № 34207337, що
відкрите з виконання наказу
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012 року по справі №
61/230-10, виданого на виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 10.10.2011 року та постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.06.2012 року по
справі № 61/230-10, позивач посилався на те,
що постановою державного виконавця від
14.11.2013 року про стягнення з боржника
виконавчого збору встановлено
виконавчий збір у розмірі 5897328,76 грн. із
розрахунку 10 відсотків суми, що
підлягає стягненню. Такі обставини, на
думку позивача, свідчать про порушення
його прав та охоронюваних законом
інтересів і є підставою для їх захисту
у судовому порядку.

18.03.2014 року постановлено
оскаржувану ухвалу. При цьому,
відмовляючи у задоволенні скарги
відповідачу - Публічному акціонерному
товариству «Науково-технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації», місцевий господарський
суд керувався приписами частини 1
статті 28, частини 2 статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
та статті 39 Закону України «Про
іпотеку», дійшовши висновку, що у
даному випадку сума, яка підлягає
стягненню згідно з наказом
господарського суду Харківської
області від 26.06.2012 року у справі № 61/230-10
становить 50 000 000,00 грн. основного боргу
та 8 973 287,65 грн. відсотків за
користування кредитом, а всього, 58 973
287,65 грн.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком місцевого
господарського суду, виходячи із
наступного.

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню ( далі рішення).

Відповідно до приписів частини 2
статті 25 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови ( у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням виконавчих дій,
передбачених цим Законом.

Згідно частини 2 статті 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною 2 статті 25 цього
Закону для самостійного виконання
рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

В наказі суду, який видано на
примусове виконання постанови
апеляційного суду по даній справі,
зазначено, що з метою задоволення вимог
позивача звернуть стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу його на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 54 Закону України
«Про виконавче провадження»
закріплено, що звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Відповідно до приписів частини 8
статті 54 Закону України «Про виконавче
провадження» примусове стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Статті 39-41 Закону України «Про
іпотеку» передбачають порядок
реалізації предмету іпотеки за
рішенням суду ( у тому числі на
прилюдних торгах).

Відповідно до приписів статті 42
Закону України «Про іпотеку» боржник
вправі до дня продажу предмету іпотеки
на прилюдних торгах виконати вимогу за
основним зобов'язанням чи ту її
частину, виконання якої прострочено,
разом з відшкодуванням будь - яких
витрат та збитків завданих
іпотекодержатель, включаючи судові
витрати, витрати на оплату винагороди
залученим експертам (оцінювачам,
юристам), витрати для припинення
реалізації предмета іпотеки на
прилюдних торгах. Умови договорів, що
обмежують це право боржника є
недійсними.

Таким чином, право добровільного
виконання рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки
передбачено чинним законодавством,
яким боржник не скористався.

Статтею 28 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувану за виконавчим
документом.

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Відповідно до статті 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до укладеного 06.07.2009 року
між позивачем
(іпотекодержатель),третьою особою ( ХАК
«Зембанк» - боржник) та відповідачем
(іпотекодавець) договору іпотеки № 5/2
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки,
відповідно до чинного законодавства у
разі, коли в момент настання терміну
виконання боржником зобов'язань,
забезпечених іпотекою за цим
договором, вони не будуть виконані (
п.2.4.3).

Згідно п.2.4.7 договору іпотеки №5/2
від 06.07.2009 року іпотекодержатель має
право за рахунок коштів, отриманих від
реалізації предмету іпотеки,
відповідно до чинного законодавства
України, погасити наявну
заборгованість боржника за основним
зобов'язанням (зобов'язання за
кредитним договором № 5 від 18.06.2008 року),
а також проценти за користування
кредитом, комісійну винагороду за
основним зобов'язанням, неустойку за
цим договором та основним
зобов'язанням, збитки завдані
простроченням платежів, відшкодування
витрат щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Як убачається з матеріалів справи,
переглядаючи по суті рішення
господарського суду Харківської
області від 10.10.2011 року по даній справі,
апеляційним судом встановлено, що
основне зобов'язання - повернення
кредиту та сплата відсотків за
користування кредитом згідно
кредитного договору № 5 від 18.06.2008 року
у розмірі 50000000,00 грн., не виконано ні
боржником (третьою особою по справі), ні
іпотекодавцем (відповідачем по справі).

Приймаючи постанову, в резолютивній
частині вказано, що з метою
задоволення вимог Національного банку
України в особі Управління
Національного банку України в
Харківській області за кредитним
договором № 5 від 18.06.20208 року у розмірі
50000000,00 грн. за основним боргом,
прострочених відсотків за
користування кредитом у сумі 8973287,65 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки
за договором іпотеки № 5/2 від 06.07.2009
року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2413, а
саме: нежитлові приміщення 3-го поверху
№ 95,96,97,98,99,100,104,105,106,107
в літ. «А-7», які знаходяться за адресою:
м. Харків, м-н Рози Люксембург, 10,
загальною площею 180,9 кв. м та нежитлові
приміщення 6-го поверху №
187а,187-193,195,198,198а,199,199а в літ «А-7», які
знаходяться за адресою: м. Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 213,2
кв. м, шляхом продажу його на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження та встановити початкову
вартість предмету іпотеки: нежитлові
приміщення 3-го поверху №
95,96,97,98,99,100,104,105,106,107 в літ. «А-7», які
знаходяться за адресою: м. Харків, м-н
Рози Люксембург, 10, загальною площею 213,2
кв. м у розмірі 1593121,00 грн.

Отже, враховуючи, що відповідач
(боржник) є майновим поручителем по
кредитному договору № 5 від 18.06.2008 року,
який поручився за основного боржника
нести відповідальність за кредитним
договором в повному обсязі, сума, що
підлягає стягненню з відповідача по
цій справі становить 50000000,00 грн. При
цьому, суд тільки визначив порядок та
спосіб виконання такого рішення.

З огляду на наведені обставини
справи та норми права, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
державний виконавець підставно виніс
постанову про стягнення виконавчого
збору від 14.11.2013 року та обґрунтовано
визначив суму збору у розмірі 5897328,76
грн.

Твердження апелянта про те, що
виконання рішення у даній справі не
могло бути проведено самостійно, а отже
немає підстав для застосування санкції
у вигляді стягнення виконавчого збору
за ухилення від самостійного
виконання, спростовуються матеріалами
справи та нормами чинного
законодавства.

А саме, стаття 28 Закону України «Про
виконавче провадження» містить
загальне правило, за яким виконавчий
збір стягується в усіх випадках, коли
рішення не виконано боржником
самостійно. При цьому, вказана норма
Закону не встановлює відмінностей
серед причин невиконання рішення
боржником самостійно. Тобто, жодних
правових наслідків не мають причини
невиконання - чи то боржник умисно
ухилився від виконання рішення, чи то
воно не було виконане ним із поважних
субєактивних або об*єктивних причин, чи
воно дійсно і не могло бути виконане
ним самостійно, виходячи з суті самого
рішення. Згідно приписів вказаної
норми Закону судовий збір
нараховується в будь-якому разі.

Перелік випадків, коли збір не
нараховується, визначений частиною 2
статті 28 цього закону. Цей перелік
носить вичерпний характер. Даний
випадок (неможливість виконання
рішення самим боржником) до цього
переліку не входить.

Отже, сума, яка підлягає стягненню
згідно з наказом господарського суду
Харківської області від 26.06.2012 року у
справі № 61/230-10, становить 58 973 287,65 грн.

Сума ж 3 273 302,00 грн. на яку вказує
скаржник як на базу розрахунку
виконавчого збору, не є сумою
стягнення.

Це сума первісної вартості предмету
іпотеки, на який звернуто стягнення.
Посилання у виконавчому документі та
зазначення у постанові Харківського
апеляційного господарського суду
первісної вартості предмета іпотеки,
на який звернуто стягнення, обумовлене
приписами статті 39 Закону України «Про
іпотеку», однак, дана ціна не є
остаточною, за яку буде фактично
реалізоване майно. Визначення вартості
майна боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Тобто, ні станом на даний час, ні
станом на 14.11.2013 року (день винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору) остаточна вартість предмету
іпотеки є невідомою, і до завершення
відповідних торгів не може бути
відомою. Відтак, ця сума не може бути
покладена в основу розрахунку суми
виконавчого збору. Це також
підтверджує правильність здійснення
розрахунку виходячи із загальної
граничної суми стягнення визначеної
виконавчим документом, а не з первісної
вартості предмету іпотеки.

Окрім того, розрахована в постанові
про стягнення виконавчого збору від
14.11.2013 року сума виконавчого збору є
попередньою, а не остаточною.

Згідно частини 5 статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі, якщо стягнутої з боржника суми
недостатньо для задоволення в повному
обсязі вимог стягувача, виконавчий
збір сплачується пропорційно до
стягнутої суми. Тобто, остаточна сума
виконавчого збору буде визначена після
здійснення реалізації цього майна.
Отже, на даний час претензії скаржника
до постанови про стягнення виконавчого
збору від 14.11.2013 року в частині суми
виконавчого збору є передчасними.

Статтею 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень.

За результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

З огляду на викладені обставини
справи та норми права, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відмову
відповідачу - Публічному акціонерному
товариству «Науково-технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації» у задоволенні скарги на
дії у порядку статті 121-2 ГПК України.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга є необгрунтованою і не може бути
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали по даній справі, тому ухвалу
господарського суду Харківської
області від 18.03.2014 року у справі № 61/230-10
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99 ч.1 ст.101, п.1 ч.1 ст.103,
ст.105,ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
Харківський апеляційний господарський
суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації»
залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 р. у
справі №61/230-10 залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлено
16.04.2014 року.

Головуючий суддя
Пуль О. А.

суддя
Білоусова Я.О.

суддя
Хачатрян В.С.