ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 р.
Справа № 914/695/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Княжий келих»,

м. Львів,

до відповідача: Управління комунальної
власності департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: середня загальноосвітня
школа №62 м. Львова, м. Львів,

про визнання договору продовженим.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.І.

Представники:

від позивача: Котовщиков Р.А.;

від відповідача: Гуцій В.З.;

від третьої особи: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області подано позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Княжий келих» до
Управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, середньої
загальноосвітньої школи №62 м. Львова,
про визнання договору оренди
продовженим.

Ухвалою суду від 03.03.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 25.03.2014р. У судовому
засіданні 25.03.2014р. оголошувалася
перерва до 08.04.2014р.

За клопотанням відповідача
здійснювалося фіксування судового
процесу звукозаписувальним технічним
засобом.

Представник позивача у судовому
засіданні 08.04.2014р. позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, зазначив, що термін дії
договору оренди визначений на 5 років з
20.08.2008р. по 20.08.2013р. згідно із законом.
Жодна із сторін протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
не надсилала іншій стороні заяв про
припинення або зміну умов договору, а
тому договір є продовженим до 20.08.2018р.
Оскільки відповідач заперечує
зазначену обставину, товариство
звернулося за захистом своїх прав до
суду.

Відповідач у судовому засіданні
08.04.2014р. проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву. Так, на переконання
відповідача, сторони погодили строк
дії договору - 2 роки 364 дні та дату
припинення орендних відносин - 19.08.2011р.
Після цього сторони не укладали
будь-яких договорів про внесення змін
та доповнень до договору оренди, а тому
чинність п.5 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні» від
15.12.2009р. не є автоматичною умовою
продовження терміну дії договору до 5
років. Крім того, орендодавець
попередив орендаря про небажання
продовжувати договірні відносини
листами від 05.09.2011р. та 17.02.2014р. Також
відповідач звертає увагу, що законом не
передбачено такого способу захисту як
визнання договору продовженим.

Представник третьої особи у судове
засідання 08.04.2014р. не з'явився, про
причини неявки не повідомив. У
попередньому судовому засіданні
25.03.2014р. проти задоволення позову не
заперечив з підстав, викладених у
письмових поясненнях, зазначивши, що
протягом тривалого часу ТзОВ «Княжий
келих» орендує приміщення підвалів СЗШ
№62 для своєї господарської діяльності,
за оренду сплачує вчасно всі платежі,
які є значною підтримкою для школи; у
господарській діяльності школи дані
приміщення не використовувалися і не
будуть використовуватися через
незручність їх розташування.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Княжий келих»
протягом 2009р.-2013р. було суб'єктом малого
підприємництва, що підтверджується
штатними розписами та фінансовими
звітами суб'єкта малого підприємництва
за 2009р.-2013р., належним чином засвідчені
копії яких знаходяться у матеріалах
справи.

20.08.2008р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Княжий келих»
(орендар, позивач) та Управління
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради (орендодавець, відповідач)
укладено договір оренди №Г-6507-8
нерухомого майна (будівель, споруд,
приміщень). Відповідно до п.1 договору
орендодавець на підставі наказу
управління комунальної власності від
19.05.2008р. №419-о, договору оренди від
28.03.2005р. №Б-0257 передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно, що знаходиться на
балансі середньої загальноосвітньої
школи №62. Об'єктом оренди є приміщення,
що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.
Театральна, 15, загальною площею 94,2 м2 з
індексами приміщень IV, V, VI, VII
відповідно до даних технічного
паспорта ЛОДКБТІ та ЕО від 10.02.2004 р. №860.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єкт
оренди буде використовуватися
орендарем як склад. Термін дії договору
визначений на 2 роки 364 дні з 20 серпня
2008р. до 19.08.2011р. (п. 4.1 договору).

У зв'язку з фактичним використанням
орендарем об'єкта оренди за попереднім
договором, об'єкт оренди вважається
переданим в оренду з моменту
підписання даного договору (п.3.3
договору).

У п.4.3 договору сторони передбачили, що
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
Договору оренди протягом одного місяця
після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
передбачені даним договором.

17.08.2011р. ТзОВ «Княжий келих» звернулося
до УКВ ДЕП ЛМР зі заявою про
продовження договору оренди терміном
на 5 років..

Повідомленням №2302-вих-3288 від 05.09.2011 р.
відповідач повідомив позивача про
припинення договору оренди №Г-6507-8 від
20.08.2008 р. з 19.08.2011 р., необхідність
повернення орендованого приміщення та
проведення повного розрахунку
орендної плати.

Листом №2302-вих-2139 від 10.07.2012р.
відповідач повідомив позивача про
проведення у період з 01.07.2012р. по 31.07.2012р.
перевірки щодо дотримання орендарем
істотних умов договору оренди №Г-6507-8
від 20.08.2008р. згідно плану-графіку
проведення перевірок об'єктів
комунальної власності

30.01.2014р. позивач звернувся до
відповідача з листом, у якому зазначив,
що жодна із сторін протягом одного
місяця після закінчення терміну дії
договору 20.08.2013р. не надсилала іншій
стороні заяв про припинення або зміну
умов договору, а тому просить
підтвердити чинність договору оренди
до 20.08.2018р.

Листом №2302-308 від 17.02.2014р. відповідач
повідомив позивача про припинення
договірних відносин між сторонами,
необхідність повернення орендованого
приміщення балансоутримувачу по акту
приймання-передачі та погашення
заборгованості (у разі наявності).

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК
України).

За договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності (ч.1 ст.283 ГК
України).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендною є засноване на
договорі строкове платне користування
майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

Між сторонами на підставі договору
оренди від 20.08.2008р. виникли відносини
оренди.

Частина 1 ст.17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» передбачає, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні» від
15.12.2009р. термін договорів оренди
державного та комунального майна для
суб'єктів малого підприємництва,
укладених до набрання чинності цим
Законом, вважати продовженим до п'яти
років з дня укладення, якщо орендар не
пропонує менший термін.

Пленум ВГС України у п.4.4 постанови №12
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» звертає увагу судів на
таке. Пунктом 5 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні»
передбачено, що термін договорів
оренди державного та комунального
майна для суб'єктів малого
підприємництва, укладених до набрання
чинності цим Законом, слід вважати
продовженим до п'яти років з дня
укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін. Обов'язковість
виконання зазначеного законодавчого
припису не ставиться у залежність від
намірів орендодавця використовувати
майно для власних потреб або від
будь-яких інших обставин, за винятком
пропонування орендарем меншого, ніж
п'ять років, строку продовження
договорів оренди державного та
комунального майна.

У статті 1 Закону України «Про державну
підтримку малого підприємництва»
(чинний на момент ступу у дію Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо спрощення умов
ведення бізнесу в Україні»)
передбачено, що суб'єктами малого
підприємництва, зокрема, є юридичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності будь-якої
організаційно-правової форми та форми
власності, в яких середньооблікова
чисельність працюючих за звітний
період (календарний рік) не перевищує
50 осіб та обсяг річного валового доходу
не перевищує 70 млн. гривень.

Позивач у період з 2009р. по 2013р. був
суб'єктом малого підприємництва, адже
відповідав критеріям, визначеним у ст.1
Закону України «Про державну підтримку
малого підприємництва». Оскільки
орендар не пропонував продовження
строку договору оренди менш, ніж на 5
років, а навпаки, у заяві від 17.08.2011р.
просив продовжити договір на 5 років,
укладений 20.08.2008р. договір оренди
нерухомого майна у силу закону є
продовжений до 19.08.2013р. Тому суд не бере
до уваги повідомлення відповідача від
05.09.2011р. про припинення договірних
відносин. Свідченням того, що
управління усвідомлювало та визнавало
дію договору після 19.08.2011р., є лист УКВ
ДЕП ЛМР від 10.07.2012р. про проведення
перевірки, про який зазначалося вище і
який знаходиться у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.764 ЦК України якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору
найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» та ч.4 ст.284 ГК України у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

У пункті 4.1 постанови №12 від 29.05.2013р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» Пленум Вищого
господарського суду України зазначає
наступне. Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК
України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється. Оскільки зазначеними
нормами визначено умови, за яких
договір оренди вважається
пролонгованим на строк, який був раніше
встановлений, і на тих самих умовах, що
були передбачені договором, то для
продовження дії договору не
вимагається обов'язкового укладення
нового договору або внесення змін до
нього. Господарським судам слід
відмовляти в позові про визнання
договору оренди продовженим
(пролонгованим), оскільки така позовна
вимога (без подання доказів наявності
спору стосовно такого продовження), є,
по суті, вимогою про встановлення
юридичного факту, а це не відповідає
передбаченим законом (стаття 20 ГК
України, стаття 15, частина друга статті
16 ЦК України) способам захисту
порушеного права. Господарський суд
відмовляє в позові і в тому разі, коли
з'ясує, що договір оренди є поновленим
(продовженим) на строк, який був раніше
встановлений договором (п.4.2 постанови
Пленуму).

Зважаючи на те, що строк дії договору
закінчився 19.08.2013р., орендар
продовжував користуватися орендованим
майном та сплачувати орендну плату, а
орендодавець у місячний строк після
19.08.2013р. не заперечив проти поновлення
його дії, спірний договір є
пролонгований на умовах та на строк,
протягом якого він раніше діяв.
Враховуючи, що договір оренди є
продовженим, позовна вимога про
визнання його продовженим задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи. Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК
України).

Відповідно до п.2.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у
суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування судового
рішення з мотивів неповного
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи.

Згідно з ст.49 ГПК України судовий збір
покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.2,17 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», ст.ст.11,759,764 Цивільного кодексу
України, ст.ст.283,284 Господарського
кодексу України та ст.ст.3,12,33,34,35,44,49,82, 84,
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову
повністю.

У судовому засіданні 08.04.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Повний текст складений та підписаний
09.04.2014р.

Суддя
Яворський Б.І.