ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"14" квітня 2014 р.
Справа № Б3/080-12/13

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль», м. Київ ()

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ», Київська обл., смт
Бородянка () (Боржник)

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

Представники учасників провадження у
справі згідно протоколу судового
засідання.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
№ Б3/080-12/13 за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ» про банкрутство, порушена
ухвалою суду від 19.07.2012 р. (суддя Лопатін
А.В.).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 26.09.2012 р. визнано Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль» кредитором
Боржника з грошовими вимогами в
розмірі 919 132,73 грн. основного боргу та 5
365,00 грн. судового збору; введено
процедуру розпорядження майном
Боржника та призначено розпорядником
майна Боржника арбітражного керуючого
Перепелицю В.В.; вирішено інші
процедурні питання у справі.

Публікація оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ» була
здійснена в газеті «Голос України» від
31.10.2012 р. № 205 (5455).

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.04.2013 р. у даній справі
визнано вимоги кредиторів ТОВ
«ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ», у тому числі:
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» на загальну
суму 3 509 061,42 грн., а саме: 3 483 448,27 грн. (1
черга, вимоги забезпечені заставою), 1
113,00 грн. (1 черга, судовий збір) та 24 500,15
грн. (4 черга); Товариство з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль» на загальну суму 2 994 007,25 грн., а
саме: 6 965,00 грн. (1 черга), 2 987 042,25 грн. (4
черга).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 23.07.2013 р.
апеляційну скаргу ТОВ «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ» залишено без задоволення;
ухвалу господарського суду Київської
області від 23.04.2013 р. у справі № Б3/080-12 у
частині визнання кредиторами ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль» та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 01.10.2013 р. касаційну скаргу
ТОВ «ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ» задоволено
частково, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.07.2013 р. та ухвалу господарського суду
Київської області від 23.04.2013 р. у справі
№ Б3/080-12 в частині розгляду додаткових
грошових вимог ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль» та грошових вимог ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» скасовано.
Справу в цій частині передано на новий
розгляд до господарського суду
Київської області в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.10.2013 р. суддею
господарського суду Київської області
Наріжним С.Ю. прийнято справу № Б3/080-12
до свого провадження та призначено
судове засідання для розгляду
додаткових грошових вимог ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль» та грошових
вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» на 11.11.2013 р.

Розгляд справи неодноразово
відкладався.

13.01.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли письмові пояснення
розпорядника майна Боржника від 08.01.2014
р. б/№ (вх. № 220/14) щодо кредиторських
вимог заявників.

13.01.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли пояснення ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» б/№, б/дати (вх. № 230/14) у
справі.

20.02.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшов лист Боржника від 20.02.2014 р. б/№
(вх. № 3073/14) з доданим відзивом на заяви
з кредиторськими вимогами.

21.02.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли пояснення ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль» від 20.02.2014 р. б/№ (вх. №
3100/14) щодо заявлених вимог.

06.03.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшли доповнення розпорядника
майна Боржника від 25.02.2014 р. б/№ (вх. №
4000/14) до пояснення від 08.01.2014 р.

14.04.2014 р. через відділ діловодства суду
надійшло клопотання ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» від 14.04.2014 р. б/№ (вх. № 6813/14)
про відкладення розгляду справи до
вирішення справи № 911/396/13-г.

Дослідивши вказане клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
відмовляє в його задоволенні, оскільки
положеннями Господарського
процесуального кодексу України та
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» не
передбачено підстави відкладення
розгляду справи до вирішення іншої
справи, яка вирішується іншим судом та
відкладення розгляду справи може в
подальшому спричинити затягування її
розгляду.

14.04.2014 р. у судове засідання з'явився
представник Боржника та надав
пояснення у справі. Інші учасники
провадження у справі у судове
засідання не з'явились, ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль» та розпорядник майна
Боржника про причини неявки суд не
повідомили, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином.

Відповідно до п. 1№ розділу Х
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (надалі також
- «Закон про банкрутство») в ред. Закону
України від 22.12.2011 року №4212-VI, що
набрала чинності з 19.01.2013 року,
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом. Провадження у цій справі
про банкрутство порушено ухвалою суду
від 19.07.2012 року, відповідно, до набрання
чинності новою редакцією Закону про
банкрутство та у відповідності до п. 1№
розділу Х «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону про банкрутство (в
ред., що набрала чинності з 19.01.2013 року),
під час розгляду справи підлягають
застосовуванню положення Закону про
банкрутство, що діяв станом на дату
порушення провадження у справі.

Згідно з абзацом першим частини першої
статті 14 Закону про банкрутство,
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, протягом
тридцяти днів від дня опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Суд, дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
Боржника, встановив наступне.

Розглянувши заявлені додаткові
грошові вимоги ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль» до Боржника, суд дійшов
наступних висновків.

05.12.2012 р. відповідно до вимог ст. 14
Закону про банкрутство до
господарського суду Київської області
звернулося ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль» із заявою з грошовими вимогами
до Боржника у сумі 4 237 472,86 грн.

09.04.2013 р. через відділ діловодства суду
надійшли додаткові пояснення ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль» від 08.04.2013 р.
б/№ (вх. № 9109) щодо заявлених вимог,
відповідно до яких заявником зменшено
заявлені кредиторські вимоги та
заявник просив визнати його кредитором
Боржника на загальну суму 2 994 007,25 грн., у
тому числі 6 965,00 грн. (витрати, пов'язані
з провадженням у справі про
банкрутство) - 1 черга задоволення вимог
кредиторів; 2 987 042,25 грн. (основне
грошове зобов'язання за договорами,
інфляційні втрати, 3 % річних) - 4 черга
задоволення вимог кредиторів.

Грошові вимоги заявника ґрунтуються на
договорах фінансового лізингу № L1542-12/07
від 14.12.2007 р., № L1543-12/07 від 14.12.2007 р., №
L2082-03/08 від 14.03.2008 р., № L2083-03/08 від 14.03.2008
р., № L2084-03/08 від 14.03.2008 р., № L2085-03/08 від
14.03.2008 р., № L2086-03/08 від 14.03.2008 р. та №
L2087-03/08 від 14.03.2008 р. (надалі також -
«Договори лізингу»), положення яких є
тотожними.

Заборгованість Боржника за вказаними
договорами лізингу також частково
підтверджується рішеннями
господарського суду Київської області
у справах № 17/239-10, № 17/240-10, № 17/241-10, №
17/242-10, № 17/243-10, № 17/244-10, № 17/245-10 та №
17/246-10.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«Райффайзен Лізинг Аваль» в порядку ч. 2
ст. 7 та п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
фінансовий лізинг» і п.п. 6.1.2. п. 6.1.
Договорів лізингу, відмовився від
Договорів фінансового лізингу.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг», лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів.

Обов'язок відшкодуванню суми
непогашеної вартості предмета лізингу
передбачений ч. 5. п. 10.3.2. Загальних умов
фінансового лізингу (додатки № 4 до
договорів).

Статтею 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачено, що до
складу лізингових платежів можуть
включатися: сума, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагорода лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсація
відсотків за кредитом; інші витрати
лізингодавця, безпосередньо пов'язані
з виконанням договору лізингу.

Понесені ініціюючим кредитором
витрати складаються з: витрат по сплаті
збору до пенсійного фонду та комісії
банку з купівлі валюти; страхування;
витрат на відповідальне зберігання
предмету лізингу (після повернення до
моменту перепродажу); різниця ПДВ в
вартості повернення та вартості
перепродажу; реєстраційні збори
(реєстрація та зняття з реєстрації в
ДАІ, податок з власників Транспортних
засобів); витрати, пов'язані з
вилученням предмета лізингу та
вчиненням виконавчого напису. Вказані
витрати підтвердженні первинною
документацією та доказами сплати
кредитором коштів, які були подані
09.04.2013 року.

Відповідно до п. 6.4. Договорів лізингу, у
разі припинення або розірвання
договору та/або вилучення предмета
лізингу всі витрати, пов'язані з
вилученням предмета лізингу та його
подальшою реалізацією здійснюється за
рахунок лізингоодержувача або
відшкодовуються лізингодавцю
лізингоодержувачем в повному обсязі.

Згідно п.п. 8.1.17., 10.3.2. Загальних умов
фінансового лізингу (додаток № 4 до
договору), у разі дострокового
припинення договору лізингоодержувач
зобов'язаний повернути предмет лізингу
та сплатити лізингодавцю наступні
платежі: комісію за дострокове
припинення договору в розмірі 2 % від
суми непогашеної вартості предмету
лізингу, визначеної за правилами ч. 5
п.п. 10.3.2. цих Загальних умов; нараховані
за договором штрафні санкції (штраф,
пеня); суми, які відшкодовують витрати
лізингодавця та не були сплачені
лізингоодержувачем; заборгованість по
поточних лізингових платежах та
нарахованих штрафних санкціях; суму
непогашеної вартості предмета лізингу
зазначену в графіку для лізингового
періоду, в якому має місце дострокове
припинення договору, та змінену за
визначеними в договорі та додатках до
нього (загальні умови, графік)
правилами.

Як зазначалося вище, вказані вимоги
заявника були повністю визнані ухвалою
попереднього засідання господарського
суду Київської області від 23.04.2013 р. у
справі № Б3/080-12.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України згідно постанови від
01.10.2013 р. у даній справі направила на
новий розгляд вимоги ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль» з посиланням на те, що
судом першої інстанції не було
диференційовано вимоги ініціюючого
кредитора у сумі 919 132,73 грн., визнані
ухвалою підготовчого засідання суду
від 26.09.2012 р. та повторно визнано
вказані вимоги в ухвалі попереднього
засідання від 23.04.2013 р. Крім цього в
постанові суду касаційної інстанції
містяться вказівки щодо дослідження
обґрунтованості заявлених ініціюючим
кредитором грошових вимог на суму 1 747
476,48 грн., що виникли на підставі спірних
договорів фінансового лізингу;
одностороннього зарахування
кредитором вартості реалізованих
транспортних засобів, як предмету
лізингу, на погашення фінансових
санкцій по зазначених договорах
лізингу; перевірити можливе погашення
основного боргу по грошових вимогах,
які визнані ухвалою підготовчого
судового засідання внаслідок
правильного зарахування вартості
реалізованих предметів лізингу з
застосуванням норм закону про
виконавче провадження, які виключають
можливість погашення інших вимог,
окрім тих, які визнані за судовим
рішенням, за рахунок реалізації майна
боржника.

Згідно ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки,
що містяться у постанові касаційної
інстанції, є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з відзиву Боржника на заяви з
кредиторським вимогами, пояснень
розпорядника майна Боржника та з
додаткових пояснень ТОВ «Райффайзен
Лізинг Аваль», Боржником не визнаються
вимоги у сумі 119 675,25 грн., стягнуті
ініціюючим кредитором з ВАТ
«Національна страхова компанія
«Оранта» як страхове відшкодування, а
також інфляційні втрати та три
відсотки річних, нараховані на суму
грошового зобов'язання, визначеного
рішеннями господарського суду
Київської області в позовному
провадженні, на загальну суму 74 417,39 грн.
В той же час Боржником визнаються
вимоги ініціюючого кредитора на
загальну суму 2 904 581,32 грн., з яких 43 144,89
грн. складають штрафні санкції.
Відповідно до пояснень ініціюючого
кредитора, розрахунки Боржника містять
описки та арифметичні помилки, зокрема
на загальну суму 1 484,32 грн., тобто
Боржником фактично визнано вимоги
ініціюючого кредитора на загальну суму
2 906 065,64 грн.

Крім цього, як вбачається з пояснень
ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» та
доданого розрахунку, останнім було
зменшено первісно заявлені вимоги, у
тому числі на суму 119 675,25 грн., яка не
визнавалася Боржником.

Також судом на виконання вказівок
Вищого господарського суду України, що
містяться в постанові від 01.10.2013 р.
досліджено підстави зарахування
ініціюючим кредитором вартості
переданих йому Боржником транспортних
засобів в рахунок погашення неустойки
та зокрема встановлено, що згідно п. 5.8.
Загальних умов фінансового лізингу,
зарахування отриманих лізингодавцем
від лізингоодержувача грошових коштів
здійснюється в такому порядку:
відшкодування витрат лізингодавця, які
виникли в період дії цього договору та
пов'язані з ним; сплата нарахованих
штрафних санкцій за порушення
лізингоодержувачем договору; сплата
простроченої заборгованості з
нарахованої комісії лізингодавця;
сплата суми поточної заборгованості з
нарахованої комісії лізингодавця;
сплата простроченої заборгованості з
відшкодування вартості предмета
лізингу; сплата поточної
заборгованості з відшкодування
вартості предмета лізингу.
Лізингодавець має право зарахувати
сплачений лізингоодержувачем
авансовий лізинговий платіж, а також
інші передбачені цим договором платежі
в рахунок погашення заборгованості за
укладеними договорами фінансового
лізингу між лізингодавцем та
лізингоодержувачем та договорами
фінансового лізингу, які будуть
укладені сторонами в майбутньому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 Закону
України «Про виконавче провадження»,
чинного станом на дату попереднього
засідання суду у цій справі,
передбачено порядок розподілу
стягнутих державним виконавцем з
боржника за виконавчим провадженням
грошових сум (у тому числі одержаної
від реалізації майна боржника), зокрема
у третю чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми.

Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про
виконавче провадження», чинного станом
на дату попереднього засідання суду у
цій справі передбачено, що стягувачу -
юридичній особі стягнуті грошові суми
перераховуються державним виконавцем
у встановленому порядку на визначені
стягувачем належні йому рахунки.

За наслідком правового аналізу норм ст.
ст. 43-45 Закону України «Про виконавче
провадження», чинного станом на дату
попереднього засідання суду у цій
справі, встановлено, що вказані норми
не містять заборони зарахування
ініціюючим кредитором вартості
переданих йому Боржником транспортних
засобів в рахунок погашення неустойки
та визначений ініціюючим кредитором
порядок зарахування отриманих сум
кореспондується з положеннями п. 5.8.
Загальних умов фінансового лізингу.

Щодо заперечень Боржника стосовно
нарахування ініціюючим кредитором
інфляційних втрат та 3% річних на суму
зобов'язань Боржника за договорами
фінансового лізингу, то як вбачається з
постанови Вищого господарського суду
України від 01.10.2013 р. у цій справі,
колегія суддів погодилася з
правомірністю нарахування кредитором
зазначених вимог.

Судом також встановлено, що згідно
пояснень ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль», до заявлених вимог у сумі 2 987
042,25 грн. були включені вимоги у сумі 919
132,73 грн., які раніше були визнані
ухвалою підготовчого засідання суду
від 26.09.2012 р.

Відповідно до пояснень ініціюючого
кредитора від 20.02.2014 р. б/№ (вх. № 3100/14),
останній просить визнати його
конкурсним кредитором Боржника на суму
2 987 042,25 грн., з яких 2 937 338,14 грн. - основне
грошове зобов'язання, 49 704,11 грн. -
неустойка, а також на суму 6 965,00 грн. -
витрати, пов'язані із провадженням у
справі про банкрутство.

Статтею 31 Закону про банкрутство
визначено черговість задоволення
вимог кредиторів, та зокрема: у першу
чергу задовольняються витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство в господарському суді та
роботою ліквідаційної комісії; у
четверту чергу задовольняються вимоги
кредиторів, не забезпечені заставою, у
тому числі і вимоги кредиторів, що
виникли із зобов'язань у процедурі
розпорядження майном боржника чи в
процедурі санації боржника; у шосту
чергу задовольняються інші вимоги.

На підставі викладеного, розглянувши
заявлені вимоги ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль» до ТОВ «ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ»,
судом встановлено, що вказані вимоги є
обґрунтованими та розрахунки є
арифметично вірними, в зв'язку з чим суд
дійшов висновку про визнання
додаткових грошових вимог ініціюючого
кредитора до Боржника у сумі 2 069 509,52
грн., з яких 2 018 205,41 грн. - основна
заборгованість - четверта черга
задоволення вимог кредиторів; 49 704,11
грн. - штрафні санкції - шоста черга
задоволення вимог кредиторів; 1 600,00 грн.
- витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство - перша черга
задоволення вимог кредиторів.

Вимоги ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» в
розмірі 919 132,73 грн. основної
заборгованості та 5 365,00 грн. судового
збору не підлягають повторному
визнанню, оскільки вказані вимоги були
визнані ухвалою підготовчого
засідання господарського суду
Київської області від 26.09.2012 р.

Розглянувши заявлені грошові вимоги
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» до Боржника,
суд дійшов наступних висновків.

29.11.2012 р. відповідно до вимог ст. 14
Закону про банкрутство до
господарського суду Київської області
звернулося ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
в особі Київської регіональної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
(надалі також - «Банк») із заявою з
грошовими вимогами до Боржника у сумі 4
049 679,94 грн.

09.04.2013 р. через відділ діловодства суду
надійшли уточнення Банку від 08.04.2013 р. №
140-10-1-00/141 (вх. № 9193), відповідно до яких
заявником було зменшено заявлені
вимоги та Банк просив визнати та
включити до реєстру вимог кредиторів
вимоги у сумі 3 509 061,42 грн., у тому числі
вимоги в сумі 3 483 448,27 грн., що випливають
з кредитних договорів, вимоги в сумі 24
500,15 грн., що випливають з рішень суду та
вимоги в сумі 1 113,00 грн., пов'язані з
провадженням у справі про банкрутство.

Основна заборгованість Боржника перед
Банком виникла на підставі кредитних
договорів, укладених в рамках
Генеральної кредитної угоди № 010/83/02/3729
від 02.11.2007 р., а саме: за кредитними
договорами № 01026-01051156 від 30.11.2007 р., №
01026-0105143 від 15.11.2007 р. та № 012833730 від 02.11.2007
р. (надалі разом також - «Кредитні
договори»). Вимоги у сумі 24 500,15 грн. є
судовими витратами Банку у справах
позовного провадження про стягнення
заборгованості з Боржника.

Рішенням господарського суду
Київської області від 26.05.2011 р. у справі
№ 7/041-11 позов Банку до Боржника про
стягнення заборгованості задоволено
частково. Вирішено стягнути з Боржника
на користь Банку 2 269 109,70 грн.
заборгованості по кредиту, 670 613,27 грн.
заборгованості по сплаті відсотків за
користування кредитом, 102 966,42 грн. пені
а несвоєчасне повернення кредиту, 28 445,19
пені за несвоєчасне повернення
відсотків за користування кредитом, 24
275,48 грн. державного мита та 224,67 грн.
витрат на ІТЗ судового процесу, загалом
2 964 223,12 грн. (без врахування пені,
оскільки заявник вимоги по пені у даній
справі не заявляє).

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 04.07.2011 р.
вказане рішення господарського суду
Київської області залишено без змін.

На виконання рішення господарського
суду Київської від 26.05.2011 р. у справі №
7/041-11 було видано наказ від 19.07.2011 р.,
який пред'явлено до примусового
виконання у встановленому відповідним
чинним законодавством України порядку
до Підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Київській області.
Постановою Підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС Головного
управління юстиції у Київській області
від 01.08.2011 р. було відкрито виконавче
провадження по стягненню з Боржника на
користь Банку вказаної вище
заборгованості.

Крім того, Банк заявляє грошові вимоги
по відсотках за Кредитними договорами
за період з 12.04.2011 р. по 18.07.2012 р. (який не
входить у період за який було стягнуто
заборгованість по відсотках за
користування кредитом рішенням
господарського суду Київської області
від 26.05.2011 р. у справі № 7/041-11).

Крім того, Банк зазначає, що сума боргу
у розмірі 4 942 000,00 грн. забезпечена
іпотекою що підтверджується договором
іпотеки від 02.11.2007 р., укладеним між
кредитором (іпотекодержатель) та
боржником (іпотекодавець) в
забезпечення виконання зобов'язань
Боржника за Генеральною кредитною
угодою № 010/83/02/3729 від 02.11.2007 р. та
додатковими угодами до неї та
кредитними договорами, відповідно до
умов якого Банку передається у якості
забезпечення виконання зобов'язань
Боржником нерухоме майно: майновий
комплекс ремонтно-технічної бази
загальною площею: 1628,3 кв. м., що
знаходиться за адресою: Київська
область, смт. Бородянка, вул. Заводська,
буд. 23, заставною вартістю 4 942 000,00 грн.

Разом з тим, Банк зазначає що сума боргу
у розмірі 918 322,00 грн. забезпечена
заставою що підтверджується договором
застави транспортного засобу від 30.11.2007
р., укладеним між кредитором
(заставодержатель) та боржником
(заставодавець) в забезпечення
виконання зобов'язань боржника за
Генеральною кредитною угодою №010/83/02/3729
від 02.11.2007 р. та додатковими угодами до
неї та кредитними договорами,
відповідно до умов якого Банку
передаються у якості забезпечення
виконання зобов'язань боржником
автомобіль марки MAN 18.480, випуску 2007
року, кузов № VIN WMAH05ZZ78M500391, державний
реєстраційний № АІ1179ВН та автомобіль
марки MAN 26.410, випуску 2003 року, кузов № VIN
WMAH23ZZ94G167166, державний реєстраційний
№АІ1182ВН , заставною вартістю 918 322,00 грн.

Згідно з приписами ст. 31 Закону про
банкрутство, вимоги забезпечені
заставою задовольняються у першу
чергу.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України згідно постанови від
01.10.2013 р. у даній справі направила на
новий розгляд вимоги ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Київської
регіональної дирекції «Райффайзен
Банк Аваль» з посиланням на те, що судом
першої інстанції неправильно
застосовано положення Закону України
«Про виконавче провадження» та визнано
неправомірним перерахування грошових
коштів у сумі 677 612,40 грн., отриманих від
реалізації предмету іпотеки Банку.
Крім цього колегія суду касаційної
інстанції зазначила в постанові, що
судами не перевірено володіння
Боржником на момент розгляду спірних
грошових вимог предметом застави -
автомобілем MAN 18/480, 2007 року випуску,
державний номер №АІ1179ВН згідно
Договору застави транспортного засобу
від 30.11.2007 року, можливого
відшкодування вартості втраченого
предмету застави (якщо такі обставини
матимуть місце) третіми особами
(страховою компанією), що матиме
наслідком зменшення розміру грошових
вимог кредитора до Боржника з
позначенням, що про втрату предмету
застави зазначав у судовому засіданні
касаційного суду розпорядник майна
Боржника.

Як вбачається з матеріалів справи,
публічні торги з реалізації предмету
іпотеки Боржника згідно Договору
Іпотеки від 02.11.2007 року (майнового
комплексу ремонтно-технічної бази
загальною площею 1628,3 кв.м за адресою
смт. Бородянка вул. Заводська, 23
Київської обл.) було проведено
державною виконавчою службою 05.11.2012
року на виконання рішення суду від
26.05.2011 року у справі №7/041-11 про
стягнення з Боржника на користь Банку,
що підтверджується протоколом №11-0101/12
від 05.11.2012 року в ході процедури
розпорядження майном.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 37
Закону України «Про виконавче
провадження», в редакції, чинній на
момент проведення публічних торгів від
05.11.2012 року, виконавче провадження
підлягало обов'язковому зупиненню у
разі порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків,
зокрема, звернення стягнення на
заставлене майно.

При цьому, зміни до пункту 8 частини 1
статті 37 Закону України «Про виконавче
провадження», якими виключено норму, що
дозволяла здійснювати звернення
стягнення на заставне майно боржника в
ході виконавчого провадження в період
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів (у процедурі розпорядження
майном), були внесені Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»»
№ 4212-VI від 22.12.2011 року, які набрали
чинності, виходячи з пункту 1 його
Прикінцевих та перехідних положень, з
19.01.2013 року.

За наслідками правового аналізу
зазначених норм Закону України «Про
виконавче провадження», в редакції,
чинній на момент проведення публічних
торгів від 05.11.2012 року, суд дійшов
висновку щодо правомірності
перерахування грошових коштів у сумі 677
612,40 грн., отриманих від реалізації
предмету іпотеки, на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль», в зв'язку з чим
вимоги Банку в частині 677 612,40 грн. не
підлягають визнанню.

Крім цього, вимоги Банку до Боржника в
сумі 918 322,00 грн., які забезпечені
договором застави транспортного
засобу від 30.11.2007 р. підлягають
задоволенню в першу чергу, оскільки
відповідно до пояснень розпорядника
майна Боржника від 25.02.2014 р. б/№ (вх. №
4000/14) останній повідомив про
невідповідність зазначеного в
описовій частині постанови Вищого
господарського суду України від 01.10.2013
р., оскільки ним інформація про втрату
предмету застави - автомобіля MAN 18/480, 2007
року випуску, державний номер №АІ1179ВН
суду не надавалась, та до вказаних
пояснень додано докази наявності
зазначеного предмету застави: копію
Довідки № 24 від 31.01.2013 р. РЕР по
обслуговуванню Бородянського та
Макарівського районів при УДАІ ГУ МВС
України в Київській області; копію
Витягу з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна № 40100830 від 12.03.2013 р.

В той же час, суд враховує, що внаслідок
реалізації предмету іпотеки -
нерухомого майна: майновий комплекс
ремонтно-технічної бази загальною
площею: 1628,3 кв. м., що знаходиться за
адресою: Київська область, смт.
Бородянка, вул. Заводська, буд. 23, вимоги
Банку у сумі 1 887 513,87 грн. (за
розрахунком: 3 483 448,27 грн. (заявлені
Банком як забезпечені вимоги) - 677 612,40
грн. (вимоги, які не визнаються судом у
зв'язку з перерахуванням Банку в рамках
виконавчого провадження) - 918 322,00 грн.
(вимоги, забезпечені заставою
транспортного засобу)) не можуть
вважатися такими, що забезпечені
іпотекою майна Боржника, та включатися
до першої черги задоволення вимог
кредиторів.

Твердження Боржника вказані у відзивах
на уточнення до заяви з кредиторськими
вимогами до Боржника щодо того, що
після винесення господарським судом
Київської області рішення у справі №
7/041-11 від 26.05.2011 р. Банк не має права
нараховувати відсотки за користування
кредитом спростовуються матеріалами
справи, оскільки Боржником належних
доказів припинення Генеральної
кредитної угоди та кредитних договорів
чи сплати заборгованості за вказаними
договорами до суду не подано, а
відповідно до п. 9.1 Генеральної
кредитної угоди № 010/83/02/3729 від 02.11.2007 р.,
остання набуває чинності з моменту її
підписання сторонами та діє до повного
погашення позичальником
заборгованості (кредити, відсотки за
користування ними, штрафні санкції
тощо) за всіма договорами, укладеними в
рамках цієї угоди.

На підставі викладеного, розглянувши
заявлені вимоги ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Київської регіональної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до
ТОВ «ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ», судом
встановлено, що вимоги Банку в сумі 677
612,40 грн. не підлягають визнанню з
підстав, зазначених вище, та беручи до
уваги реалізацію предмета іпотеки суд
дійшов висновку про визнання грошових
вимог Банку до Боржника у сумі 2 831 449,02
грн., з яких: 918 322,00 грн. - основна
заборгованість, забезпечені вимоги -
перша черга задоволення вимог
кредиторів; 1 113,00 грн. - витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство - перша черга задоволення
вимог кредиторів; 1 912 004,02 грн. - основна
заборгованість, не забезпечені вимоги
(за розрахунком: 1 887 513,87 грн.
(заборгованість з кредитними
договорами, не забезпечена заставою) + 24
500,15 грн. (судові витрати Банку у справах
позовного провадження про стягнення
заборгованості з Боржника)) - четверта
черга задоволення вимог кредиторів.

Положеннями статті 31 Закону про
банкрутство визначено черговість
задоволення вимог кредиторів, та
зокрема: у першу чергу задовольняються
вимоги, забезпечені заставою; витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство в господарському суді та
роботою ліквідаційної комісії; у
четверту чергу задовольняються вимоги
кредиторів, не забезпечені заставою, у
тому числі і вимоги кредиторів, що
виникли із зобов'язань у процедурі
розпорядження майном боржника чи в
процедурі санації боржника.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. 86 Господарського процесуального
кодексу України, ст. 14, 31 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати додаткові грошові
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль» () до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ» () у сумі 2 069
509,52 грн., з яких: 2 018 205,41 грн. - основна
заборгованість - четверта черга
задоволення вимог кредиторів; 49 704,11
грн. - штрафні санкції - шоста черга
задоволення вимог кредиторів; 1 600,00 грн.
- витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство - перша черга
задоволення вимог кредиторів.

2. Внести зміни до реєстру вимог
кредиторів Боржника, зокрема включити
до реєстру вимог кредиторів Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ» () вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль» () у сумі 2 994 007,25
грн., з яких: 2 937 338,14 грн. - основна
заборгованість - четверта черга
задоволення вимог кредиторів; 49 704,11
грн. - штрафні санкції - шоста черга
задоволення вимог кредиторів; 6 965,00 грн.
- витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство - перша черга
задоволення вимог кредиторів.

3. Визнати грошові вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» () до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ» () у сумі 2 831
449,02 грн., з яких: 918 322,00 грн. - основна
заборгованість, забезпечені вимоги -
перша черга задоволення вимог
кредиторів; 1 113,00 грн. - витрати,
пов'язані з провадженням у справі про
банкрутство - перша черга задоволення
вимог кредиторів; 1 912 014,02 грн. - основна
заборгованість, не забезпечені вимоги -
четверта черга задоволення вимог
кредиторів.

4. Внести зміни до реєстру вимог
кредиторів Боржника, зокрема включити
до реєстру вимог кредиторів Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ТРАНСФОРТ ЕКСПЕДИЦІЯ» () вимоги Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Київської регіональної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» () у сумі 2 831 449,02 грн., з яких: 918 322,00
грн. - основна заборгованість,
забезпечені вимоги - перша черга
задоволення вимог кредиторів; 1 113,00 грн.
- витрати, пов'язані з провадженням у
справі про банкрутство - перша черга
задоволення вимог кредиторів; 1 912 014,02
грн. - основна заборгованість, не
забезпечені вимоги - четверта черга
задоволення вимог кредиторів.

5. Зобов'язати розпорядника майна
Боржника арбітражного керуючого
Перепелицю В.В. внести відповідні зміни
до реєстру вимог кредиторів та надати
господарському суду уточнений реєстр
вимог кредиторів Товариства з
обмеженою відповідальністю «ТРАНСФОРТ
ЕКСПЕДИЦІЯ» ().

6. Копію ухвали направити
учасникам у справі про банкрутство та
Головному управлінню юстиції у
Київській області Міністерства
юстиції України.

Суддя
Наріжний С.Ю.