ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2014 р.
Справа № 907/648/13

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Кузя В.Л.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
м.Мукачево Закарпатської області

на рішення
господарського суду Закарпатської
області від 29.07.2013 р.

у справі № 907/648/13

за позовом:
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
АДРЕСА_2

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 м.Мукачево
Закарпатської області

про
стягнення 57 901, 49 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2013 р.
(суддя Швед С.Б.) позов задоволено
частково. Стягнуто з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Мукачево
Закарпатської області на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
АДРЕСА_2 21 310,00 грн. заборгованості по
автовідправці CMR 110360, з яких: 17 500,00 грн.
основного боргу, 3 500 грн. штрафу за
прострочення платежу, 310,00 грн. 3% річних;
1 720, 50 грн. витрат по оплаті судового
збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу
б/н від 30.01.2014 р. на зазначене рішення
суду, в якій просить скасувати рішення
суду місцевого суду, прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог. В своїй апеляційній
скарзі скаржник посилається на те, що
не був повідомлений про розгляд справи,
а відтак, не міг довести
безпідставність позовної заяви. Окрім
цього, скаржник зазначає, що розрахунок
з ПП ОСОБА_3 по рахунку НОМЕР_2 від 18.10.2012
р. було проведено в повному обсязі
безготівковим розрахунком та
переказом коштів, про що свідчить
виписка з банку.

Скаржником подано обґрунтування до
апеляційної скарги (вх..№ЛАГС №01-04/1404/14
від 11.03.2014р.), в яких зазначає, що
документи, на які посилається позивач
як на факт здійснення перевезення, а
саме: міжнародна товарно-транспортна
накладна №110360 (арк.спр.39), акт виконаних
робіт №93 від 10.10.2012 р.(арк.спр.45), рахунок
№76 від 10.10.2012 р. (арк..спр.37) не можна
встановити взаємозв'язок цих
документів з договором та ніби-то
поданим відповідачем
договором-заявкою №127/26.09.12. Окрім
цього, відповідач наголошує, що згідно
вказаного договору-заявки №127/26.09.12 у
графі «стоимость фрахта» вказана сума,
яка підлягає до оплати: 17 500 грн., умови
здійснення оплати: по оригіналам цмр 15
днів. Однак, в матеріалах справи
відсутні докази отримання
відповідачем вказаних оригіналів цмр.

Окрім цього, скаржником подано
обґрунтування до апеляційної скарги
(вх..№ЛАГС 01-04/1441/14 від 12.03.2014 р.), в якому
зазначає, що згідно іншого
договору-заявки №131/11.10.12 та CMR 110399
позивач на користь відповідача
здійснив перевезення за маршрутом
Мукачево (Україна) - Москва (Росія),
вартість якого склала 18 500,00 грн. За
вказане перевезення позивачем
виставлено рахунок НОМЕР_2 від 18.10.2012 р.
на суму 18 500,00грн. Крім цього, зазначає
відповідач, сторони підписали та
скріпили печатками акт виконаних робіт
№75 від 18.10.2012 р. Як вбачається
банківських виписок, доданих
відповідачем до апеляційної скарги,
відповідач здійснив на користь
позивача оплату за транспортні послуги
згідно рахунку НОМЕР_2 від 18.10.2012 р. на
загальну суму 16 500,00 грн. Також, вказує
скаржник, 04.12.2012 р. відповідач на
користь позивача сплатив 3 000,00 грн., що
підтверджується квитанцією №1, яку

просить долучити до матеріалів справи
в порядку ст.101 ГПК України у зв'язку з
неможливістю подати в суд першої
інстанції через неповідомлення його
про час та місце судового засідання.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що все, що
викладено в апеляційній скарзі не
відповідає дійсності, оригінали CMR,
докази відправлення та отримання їх
відповідачем подано до суду першої
інстанції.

Представники в судове засідання
повторно не з'явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
судового засідання. Разом з тим,
позивачем повторно подано клопотання
про відкладення розгляду справи.
Розглянувши вказане клопотання, судова
колегія прийшла до висновку про
відмову у його задоволенні, з огляду на
наступне.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

А тому, суд вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін за наявними в
справі документами, враховуючи
положення ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги та відзиву на неї,
колегія суддів апеляційного
господарського суду прийшла до
висновку, що рішення прийняте з
порушеннями норм процесуального та
матеріального права, а тому, підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
задоволенню, враховуючи наступне.

У відповідності до п. 4 ч.1 ст.104, ГПК
України, підставою для скасування або
зміни рішення місцевого
господарського суду є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Згідно п.2 ч.3 ст.104 ГПК України,
порушення норм процесуального права є
в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду, якщо справу
розглянуто господарським судом за
відсутністю будь-якої із сторін, не
повідомленої належним чином про місце
засідання суду.

Як вбачається з матеріалів справи, всі
процесуальні документи суду першої
інстанції, зокрема, ухвала про
прийняття та призначення справи до
розгляду були надіслані на адресу
відповідача згідно свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця за місцем проживання
ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1.

Разом з тим, у зв'язку з твердженням
скаржника у апеляційній скарзі про
неповідомлення його у належний спосіб
про час та місце судового засідання в
суді першої інстанції та порушення
таким чином місцевим господарським
судом норм процесуального права, під
час апеляційної провадження, ухвалою
ЛАГС від 24.03.2014 р. апелянта зобов'язано
надати суду витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на день
прийняття рішення судом першої
інстанції, а саме: 29.07.2013р.

Даними, зазначеними у вказаному
витягу, підтверджується, що станом на
день прийняття рішення у даній справі
місце проживання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 є: АДРЕСА_3.

Відтак, місцевим господарським
судом порушено п.2 ч.3 ст.104 ГПК України, а
саме: не повідомлено сторону про місце
засідання суду у належний спосіб, що є
безумовним скасуванням рішення суду
першої інстанції та прийняття нового
рішення.

А тому, судова колегія прийшла до
висновку скасувати рішення суду першої
інстанції та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 193, ч.1,2 ст.307 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Договір перевезення вантажу
укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст.ст. 4, 9 Конвенції «Про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів», договір
перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної.
Відсутність, неправильність чи утрата
вантажної накладної не впливають на
існування та чинність договору
перевезення, до якого й у цьому випадку
застосовуються положення цієї
Конвенції.

Вантажна накладна є первинним доказом
укладання договору перевезення, умов
цього договору і прийняття вантажу
перевізником.

З огляду на вищевикладене, суд
апеляційної інстанції констатує, що
між сторонами виникли правовідносини
перевезення, що підтверджується
укладеним договором про транспортне
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом у
внутрішньому та міжнародному
сполученнях від 25.09.2012 р. №2509/2012 у сумі 36
000,00 грн.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено апеляційним
господарським судом, між фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3
(перевізник) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (замовник) укладено
договір про транспортне
обслуговування по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом у
внутрішньому та міжнародному
сполученнях від 25.09.2012р №2509/2012 у сумі 36
000,00 грн.

У відповідності до п.п.1.1, 1.3, 1.4, 3.1, 3.2,
4.2.1., 4.2.2 вказаного договору, замовник
доручає, а перевізник зобов'язується за
винагороду організувати в інтересах
замовника транспортно - експедиційне
обслуговування вантажів, пред'явлених
ним для перевезення автомобільним
транспортом згідно з заявкою, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Перевізник зобов'язується доставити
надані експедитором вантажі до пункту
призначення в установлений договором
строк та видати їх уповноваженій на
одержання вантажу особі -
вантажоодержувачу, а експедитор
зобов'язується вчасно сплатити за
перевезення вантажу встановлену плату,
відповідно до умов Договору та на
підставі наданих перевізником
рахунків за перевезення.

Конкретні обсяги вантажів, строки та
граничні норми оплати перевезення по
кожному конкретному замовленню
оформляються заявкою, яка подається
замовником перевізнику у письмовій
формі. Заявка вважається прийнятою до
виконання, якщо вона підтверджена
підписами уповноважених осіб та
скріплена печатками обох сторін.

Оплата замовником здійснюється шляхом
перерахування належних сум на
розрахунковий рахунок перевізника до
прибуття авотранспорта перевізника до
пункту призначення та з моменту
розмитнення вантажу, якщо інше не
вказане в заявці.

За прострочення розрахунку більш як на
10 днів замовник сплачує перевізнику
штраф у розмірі 100% фрахту.

Замовник несе матеріальну
відповідальність за збитки, нанесені
перевізнику внаслідок неналежного
виконання умов даного договору чи
неналежного оформлення транспортних
документів.

У разі виникнення простою
транспортного засобу при завантаженні
чи розвантаженні вантажу (понад
нормативів, вказаних в п.2.1 даного
договору) замовник сплачує перевізнику
штраф у розмірі 100 євро за добу.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевізник надавав послуги згідно
договорів-заявок на перевезення
вантажів №127/26.09.12 та №131/10.12, що також
підтверджується товарно-транспортними
накладними (CMR) №110360 та №110399. В
матеріалах справи є наявні копії актів
виконаних робіт №75 від 18.10.2012 р. та №93
від 10.10.2012 р.

Як вбачається з позовної заяви, позивач
вказує, що відповідачу вручені
особисто оригінали
міжнародно-транспортних накладних (CMR)
№110360 та №110399, що підтверджується
підписом відповідача на цих
документах, його мокрою печаткою та
частковою проплатою у розмірі 16 500 грн.
заборгованості за виконане
перевезення.

Однак, необхідно зазначити, що такі
твердження позивача не відповідають
дійсності, оскільки наявними в
матеріалах справи міжнародними
товарно-транспортними накладними
підтверджується, що на таких відсутній
як підпис, так і мокра печатка
відповідача.

Крім цього, необхідно зазначити, що у
зв'язку з твердженнями скаржника про
те, що оригінал CMR №110360 відповідачу не
надавався, ухвалами ЛАГС від 13.03.2014 р.,
24.03.2014р. та 07.04.2014 р. було зобов'язано
скаржника подати оригінал CMR №110360 та
докази отримання відповідачем
оригіналів CMR по договору-заявці
№127/26.09.12. Проте, вимоги ухвал позивач не
виконав, а зазначив, що такі подані суду
першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія зазначає
наступне.

Як вбачається з банківських виписок,
доданих відповідачем до апеляційної
скарги, відповідач здійснив на користь
позивача оплату за транспортні послуги
згідно рахунку НОМЕР_2 від 18.10.2012 р. на
загальну суму 16 500,00 грн. Також, вказує
скаржник, 04.12.2012 р. відповідач на
користь позивача сплатив 3 000,00 грн., що
підтверджується квитанцією №1, яку
просить долучити до матеріалів справи
в порядку ст.101 ГПК України у зв'язку з
неможливістю подати в суд першої
інстанції через неповідомлення його
про час та місце судового засідання.

Згідно ч.1 ст.101 ГПК України, у процесі
розгляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, суд
апеляційної інстанції приймає подані
докази про оплату послуг згідно
рахунку НОМЕР_2 від 18.10.2012 р.

Таким чином, апеляційний господарський
суд приходить до висновку, що
заборгованість по договору-заявці
№131/11.10.12 по рахунку НОМЕР_2 від 18.10.2012 р.
на суму 18 500 грн. відсутня, що
підтверджується доданими до
апеляційної скарги банківськими
виписками та долученою квитанцією.

Що стосується договору-заявки №127/26.09.12,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та перевірено апеляційним
господарським судом, у відповідності
до умов договору, договір-заявка є
невід'ємною частиною договору.

Конкретні обсяги вантажів, строки та
граничні норми оплати перевезення по
кожному конкретному замовленню
оформляються заявкою, яка подається
замовником перевізнику у письмовій
формі. Заявка вважається прийнятою до
виконання, якщо вона підтверджена
підписами уповноважених осіб та
скріплена печатками обох сторін.

Згідно вказаного договору-заявки
№127/26.09.12 у графі «стоимость фрахта»
вказана сума, яка підлягає до оплати: 17
500 грн., умови здійснення оплати: по
оригіналам цмр 15 днів.

Таким чином, у відповідності до
вказаного договору-заявки сторонами
узгоджено строк проведення оплати за
надані послуги по перевезенню вантажу,
а саме: підставою оплати за вказаним
договором-заявки є оригінали цмр.

Як встановлено апеляційним
господарським судом, позивачем не
додано до позовної заяви, як зрештою, і
під час апеляційного провадження,
належних та допустимих доказів
направлення чи отримання відповідачем
оригіналів цмр, на підставі яких,
повинен проводитись розрахунок.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції констатує ненастання строку
виконання зобов'язання, визначеного
умовами договору та заявки, що є
підставою для відмови в позові.
Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд у
своїй постанові від 24.12.2013 р. у справі №
907/573/13.

Разом з тим, відсутність факту
прострочення відповідачем
зобов'язання в частині оплати за
надання транспортних послуг
автоматично позбавляє позивача права
вимагати сплати штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання у
вигляді штрафу 2 098, 00 грн.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про наявність підстав для задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові.

При зміні чи скасуванні рішення суду
першої інстанції, апеляційний
господарський суд проводить новий
розподіл судових витрат на підставі
ст.49 ГПК України. Таким чином, судовий
збір за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції покладається на
позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК
України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.Мукачево
Закарпатської області задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2013 р. у
справі №907/648/13 скасувати. Прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

3. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_3) 913,50
грн. судового збору за розгляд справи в
суді апеляційної інстанції.

Господарському суду Закарпатської
області видати наказ на виконання
даної постанови.

4. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи
скеровати до господарського суду
Закарпатської області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 23.04.2014 р.

Головуючий суддя
Матущак О.І.

Судді
Кузь В.Л.

Скрипчук О.С.