ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р.
Справа № 922/3941/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Голозубовій О.І.

за участю представників:

прокурор - не з"явився

позивачів - 1) не з"явився, 2) Сосіна І.О.,
дов. №01/01-26/05-14 від 08.01.2014 року

відповідач - Білоус В.В., дов. б/н від
04.10.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу першого позивача (вх.
№3608Х/1-35) та прокурора Харківської
області (вх. №3640Х/1-35) на рішення
господарського суду Харківської
області від 05 листопада 2013 року у
справі №922/3941/13

за позовом Заступника прокурора
Київського району м. Харкова в
інтересах держави в особі Харківської
міської ради та Державної екологічної
інспекції у Харківській області, м.
Харків

до Колективного підприємства "Сапфір",
м. Харків

про стягнення 1245892,15 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Київського району
м. Харкова в інтересах держави в особі
Харківської міської ради та Державної
екологічної інспекції у Харківській
області, першого та другого позивачів,
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Колективного підприємства "Сапфір",
відповідача, про стягнення з
відповідача на користь Держави в особі
Харківської міської ради шкоди у
розмірі 1245892,15 грн., заподіяної
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05 листопада 2013
року у справі № 922/3941/13 (суддя
Погорелова О.В.) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Перший позивач з рішенням суду не
погодився, звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, просить його скасувати, позов
задовольнити.

Прокурор Харківської області з
рішенням суду також не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне дослідження
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права,
просить це рішення скасувати, прийняти
нове, яким позов задовольнити.

Апеляційні скарги перший позивач та
прокурор обгрунтовують тим, що у
відносинах, які виникають у зв"язку із
завданням шкоди навколишньому
природному середовищу, діє принцип
презумпції вини заводіюача такої
шкоди, а тому позивач не повинен
доводити наявність вини відповідача у
заподіянні такої шкоди і в даному
випадку вина юридичної особи
відповідача у засмічені земельної
ділянки повністю доведена та
підтверджена матеріалами, зібраними
Державною екологічноюї інспекцією у
Харківській області.

Також звертають увагу на те, що дії
другого позивача з проведення
обстеження спірних земельних ділянок,
за наслідками якого були складені акт
від 20.04.2011 року № 06-29-167 обстеження
(дотримання природоохоронного
законодавства) та акт від 20.04.2011 року №
06-29-167-1 обстеження засміченої земельної
ділянки, не були визнані в
установленому порядку протиправними,
чим підтверджується вина відповідача.

Крім того, зазначають, що господарським
судом першої інстанції не було
враховано, що за приписами пунктів З.З.,
5.1. Методики №171, факт засмічення
земель встановлюються окрім актів
перевірок, протоколів про
адміністративне правопорушення також
на підставі інших матеріалів, що
підтверджують факт засмічення земель.

Також вказують на те, що в порушення
статті 43 ГПК України місцевим
господарським судом не прийнято до
уваги висновок судово-економічної
експертизи № 7742 від 29.07.2011 Харківського
НДІ судових експертиз ім. засл. проф.
М.С. Бокаріуса, яким підтверджено
розмір шкоди 1245892,15 грн., заподіяною КП
«Сапфір» державі внаслідок порушення
природоохоронного законодавства,
зумовленою засміченням земельних
ресурсів відходами.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.11.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
суддя Россолов В.В.) апеляційну скаргу
першого позивача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 13.01.2014 року на 10:00 год.

Іншою ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
29.11.2013 року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.)
апеляційну скаргу прокурора було
прийнято до провадження та призначено
її до розгляду на 13.01.2014 року на 10:00 год.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.01.2014 року
було об"єднано апеляційні скаргі
прокурора та позивача в одне
апеляційне провадження та відкладено
розгляд справи на 29.01.2014 року на 10:30 год.
у зв"язку із задоволенням клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи для ознайомлення з матеріалами
справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.01.2014 року
було продовжено строк розгляду
апеляційної скарги на п"ятнадцять днів
та відкладено розгляд справи на 05.02.2014
року у зв"язку із задоволенням
клопотання представника Харківської
міської ради про відкладення розгляду
справи та продовження строку розгляду
апеляційної скарги на п"ятнадцять днів.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014 року у зв'язку з відпусткою судді
Россолова В.В. для розгляду даної
справи було сформовано колегію суддів
у складі: головуючий суддя Бондаренко
В.П., суддя Ільїн О.В., суддя Терещенко
О.І.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, після винесення
розпорядження голови Харківського
апеляційного господарського суду від
04.02.2014 року про зміну складу колегії
суддів розпочався заново.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.02.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Бондаренко В.П., суддя Ільїн О.В.,
суддя Терещенко О.І.) розгляд справи
було відкладено на 05.03.2014 року у зв"язку
із задоволенням клопотання
представника відповідача про
відкладення розгляду справи.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року у зв'язку із хворобою судді
Ільїна О.В. для розгляду даної справи
було сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бондаренко
В.П., суддя Терещенко О.І., суддя
Россолов В.В.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2012 року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що у
разі зміни складу суду (в тому числі з
одноосібного на колегіальний, навіть
якщо до складу колегії суддів
входить суддя, який раніше одноособово
розглядав дану справу), спочатку
починається й перебіг строку
вирішення спору.

Таким чином, після винесення
розпорядження голови Харківського
апеляційного господарського суду від
05.03.2014 року про зміну складу колегії
суддів розпочався заново.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014 року
(колегія суддів у складі : колегія
суддів у складі: головуючий суддя
Бондаренко В.П., суддя Терещенко О.І.,
суддя Россолов В.В.) розгляд справи було
відкладено на 24.03.2014 року на 9:30 у зв"язку
із наданням відповідачем 04.03.2014 року
додаткових документів по справі, з
урахуванням зміненого 05.03.2014 року
складу колегії суддів, з метою повного,
об"єктивного та всебічного розгляду
справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 року
розгляд справи було відкладено на
02.04.2014 року на 02.04.2014 року у зв"язку із
задоволенням заяви судді Терещенко О.І.
про самовідвід та необхідністю
сформувати, у зв"язку з цим, колегію
суддів у іншому складі.

Розпорядженням голови Харківського
апеляційного господарського суду від
01.04.2014 року для розгляду даної справи
було сформовано колегію суддів у
складі: головуючий суддя Бондаренко
В.П., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

Перший позивач у судових засіданнях
29.01.2014 року, 05.02.2014 року, 05.03.2014 року,
24.03.2014 року підтримав апеляційні скарги
.

Прокурор у судових засіданнях 29.01.2014
року, 05.03.2014 року, 24.03.2014 року підтримав
апеляційні скарги.

Другий позивач у відзиві на
апеляційні скарги та його представник
у судових засіданнях 29.01.2014 року, 05.03.2014
року, 24.03.2014 року та 02.04.2014 року пояснив ,
що підтримує апеляційні скарги, вважає
рішення місцевого господарського суду
незаконним та необгрунтованим, просить
це рішення скасувати та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

Свою правову позицію обгрунтовує тим,
що факт протиправної поведінки
відповідача зафіксовано в акті
обстеження та в акті обстеження
засмічення земельної ділянки, також
матеріалами кримінальної справи, які є
належними та допустимими доказами у
справі.

А тому, на думку другого позивача, ним
було доведено наявність протиправної
поведінки в діях відповідача, яка
полягала у порушенні правової норми
(статті 17 Закону України "Про відходи")
та у здійсненні заборонених правовою
нормою дій - розміщення відходів не в
установленому місці.

Також звертає увагу на те, що на момент
проведення розрахунку розміру шкоди,
заподіяної державі внаслідок
засмічення земельних ресурсів
,неможливо було застосувати норми
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, оскільки у даному
випадку Київським РВ ХМУ ГУМВС України
в Харківській області проводились
заходи в порядку статей 66, 97
Кримінально-процесуального кодексу
України.

При цьому, як вказує другий позивач, за
результатами вивчення матеріалів
перевірки прокуратурою Київського
району міста Харкова 29.06.2011 року
відносно посадових осіб КП «Сапфір»
було порушено кримінальну справу
№21110099 за ознаками злочину,
передбаченого частиною З статті 365
Кримінального кодексу України, яка
станом на пред'явлення претензій
відповідачу не була закрита.

Відповідач у відзивах на апеляційні
скарги та у судових засіданнях 13.01.2014
року, 29.01.2014 року, 05.02.2014 року, 05.03.2014 року,
24.03.2014 року та 02.04.2014 року проти їх
доводів заперечував, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, просить залишити його
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Свої заперечення обгрунтовують тим, що,
виходячи зі змісту сатей 33, 34 ГПК
України, пунктів 3.2, 3.3, 4.1 Методики № 171,
обов'язковими підставами для
визначення розміру заподіяної шкоди
від засмічення земель є обставини
встановлення факту завдання шкоди
належно оформленими актами перевірок,
протоколами про адміністративне
правопорушення, приписами про усунення
порушення та іншими матеріалами, що
підтверджують факт забруднення чи
засмічення земель. Проте зазначеної
сукупності доказів ані прокурором, ані
позивачами не надано, а надано лише акт
обстеження (дотримання вимог
природоохоронного законодавства) від
20.04.2011 № 06-29/167 і акт обстеження
засміченої земельної ділянки від 20.04.2011
№ 06-29/167 засм., які повинні бути
додатками до акту перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
- єдиного належного по справі доказу,
який позивачем суду не надано.

При цьому, виходячи зі змісту пункту 4.15
Порядку N 464, іншими документами, у
розумінні пунктів 3.3 і 5.1 Методики №171,
які у разі їх наявності можуть бути
використані при обчисленні розміру
шкоди, є виключно: порівняльні таблиці,
графіки, схеми, оформлені належним
чином, підписані та надані посадовими
особами суб'єкта господарювання, що
перевіряється. А акт обстеження
засміченої земельної ділянки до числа
цих інших документів не входить,
зокрема, через те, що складається і
надається не посадовим особами
перевіряємого суб'єкта господарювання.

Крім того, звертає увагу на те, що факт
засмічення відповідачем земельних
ділянок спростовується укладеними ним
договорами на вивезення твердих
побутових відходів з КП «Муніципальна
компанія поводження з відходами» і КП
«Комплекс з вивозу побутових відходів»
у сукупності з актами виконаних робіт
та платіжними документами про їх
оплату за відповідний період.

Окрім цього, відповідач вказує на те,
виходячи зі змісту пункту 2.2.
Методичних рекомендацій № 685
розрахунок розміру шкоди здійснюється
на підставі акта відбору проб грфунтів
(при забрудненні земельної ділянки) або
акта обстеження земельної ділянки, яка
засмічена, лише у випадку неможливості
встановити особу порушника, а якщо
особу порушника встановити вдалося, то
згідно з нормами прямої дії,
встановленими статтею 19 Конституції
України та пунктом 2.2 вказаних
Методичних рекомендацій №648,
обов'язково повинен бути складений акт
перевірки і протокол про
адміністративне правопорушення та
виданий порушнику припис, а також
розрахунок розміру шкоди.

А оскільки на акті обстеження
(дотримання вимог природоохоронного
законодавства) від 20.04.2011 року. № 06-29/167 і
на план-схемі земельної ділянки,
доданої до цього акту, міститься
скріплений підписом власноручний
запис директора КП «Сапфір» Гребенюка
Дмитра Андрійовича наступного змісту
(мовою оригінала): «С актом не согласен.
Согласно ст. 63 Конституции Украиньї от
обьяснений отказьіваюсь», то особу, яку
другий позивач вввжає порушником, було
встановлено, у зв"язку з чим розрахунок
розміру шкоди міг був здійснений
виключно після складання акту
перевірки, протоколу про
адміністративне правопорушення та
винесення відповідного припису .

Також, відповідач зауважує, що
відповідно до пункту 3.2 Методики №171
землі вважаються засміченими, якщо на
відкритому грунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

А оскільки земельна ділянка, яка
перевірялась, вкрита асфальтовим
покриттям, що підтверджується
технічним паспортом і планом
викопіювання, то з урахуванням пункту
3.5 Методичних рекомендацій №648 та
Порядку №464, зазначена земельна
ділянка не може вважатися засміченою
через відсутність відкритого ґрунту.

Крім того, відповідач звертає увагу на
те, що у листі прокуратури Харківської
області від 04.02.2013 року №04/2/2-108-12
зазначено про те, що в ході
розслідування у кримінальній справи
№21110099 не було здобуто достатніх даних,
які б свідчили про вчинення службовими
особами КП "Сапфір" злочину,
передбаченого частиною 3 статтею 365
Кримінального кодексу України, у
зв"язку з чим 18.06.2012 року прокуратурою
Київського району м. Харкова склад
злочину було перекваліфіковано на
частину 1 статті 239 Кримінального
кодексу України та направлено
кримінальну справу на для подальшого
розслідування до Київського РВ ХМУ
УМВС України в Харківській області, а
22.04.2013 року старшим слідчим СВ
Київського РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області зазначене
кримінальне провадження було закрите
через відсутність складу
кримінального правопорушення..

Представник першого позивача та
прокурор (Прокуратура Харківської
області та прокуратура Київського
району м. Харкова) у судове засідання не
з"явились, хоча належним чином
повідомлялись про дату, час та місце
його проведення, про що свідчать наявні
в матеріалах справи поштові
повідомлення №841, № 850 та №
868 про вручення їм копій ухвали,
якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні.

При цьому, 01.04.2014 року від другого
позивача надійшло клопотання (вх.№2654
від 01.04.2014 року) про відкладення
розгляду справи у зв"язку із участю
його представників у інших судових
процесах.

Колегія суддів, розглянувши вказане
клопотання, дійшла висновку про
відмову в його задоволенні, зважаючи на
таке.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 р. господарський
суд з урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.).

При цьому, у відповідних випадках
такий учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Однак, перший позивач не довів
неможливості заміни його
представників іншим, як і не навів з
урахуванням вимог статті 77 ГПК України
доводів стосовно того, яким чином
нез"явлення його представника в судове
засідання унеможливлює розгляд справи
в даному судовому засіданні.

А тому колегія суддів розглядає
апеляційну скаргу за відсутності
представників вказаних учасників
спору за наявними у справі матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, вислухавши пояснення
представників сторін, а також
прокурора, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, а рішення господарського
суду першої інстанції слід залишити
без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було
вірно встановлено місцевим
господарським судом, 20.04.2011 р.
державним інспектором з охорони
навколишнього середовища Харківської
області Державної екологічної
інспекції в Харківській області, на
виконання листа Київського РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
від 20.04.2011р. № 61/5894, в присутності
оперуповноваженого СД СБЕЗ Київського
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області, директора КП "Сапфір",
здійснено обстеження території
відповідача по вул. Тахіатаська, 1 в м.
Харкові щодо дотримання останнім вимог
природоохоронного законодавства.

За результатами обстеження складено
акт від 20.04.2011р. № 06-29-167 обстеження
(дотримання природоохоронного
законодавства), акт від 20.04.2011р. №
06-29-167-1засм обстеження засміченої
земельної ділянки, у яких було
зазначено, що за адресою : м. Харків, вул.
Тахіатаська,1 КП "Сапфір"розміщено
чотири несанкціоновані сміттєзвалища,
а саме: смітник площею 6,75 кв.м,
загальним об'ємом 2,36 куб.м; смітник
площею 34,81 кв.м, загальним об'ємом 6,96
куб.м; смітник площею 15,05 кв.м, загальним
об'ємом 18,06 куб.м; смітник площею 173,43
кв.м, загальним об'ємом 190,77 куб.м.

На підставі матеріалів проведеного
обстеження позивачем, з посиланням на
положенням Методики визначення
розмірів шкоди, зумовленої
забрудненням і засміченням земельних
ресурсів через порушення
природоохоронного законодавства,
затвердженої наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 27.10.1997р. № 171 (в редакції наказу
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від
04.04.2007р. № 149) (далі МЕтодика №171),
здійснено розрахунки розміру шкоди,
зумовленої засміченням земельних
ділянок, який дорівнює 1 245 892,15 грн.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи в
їх сукупності, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про відсутність підстав для
задоволення позову, зважаючи на
наступне.

Відповідно до статті 46 Закону України
"Про охорону земель" при здійсненні
господарської діяльності, пов'язаної
із зберіганням, обробленням,
утилізацією та видаленням,
знешкодженням і захороненням відходів,
забезпечуються: виконання заходів щодо
запобігання або зменшення обсягів
утворення відходів та екологічно
безпечне поводження з ними;
максимальне збереження ґрунтового
покриву на основі обраного
оптимального варіанта територіального
розміщення об'єктів поводження з
відходами; запобігання негативному
впливу об'єктів поводження з відходами,
що використовуються для збирання,
зберігання, оброблення, утилізації,
видалення, знешкодження і захоронення
відходів на ґрунтовий покрив прилеглих
територій.

Підприємства, установи та організації,
а також громадяни, діяльність яких
пов'язана з накопиченням відходів,
зобов'язані забезпечувати своєчасне
вивезення таких відходів на спеціальні
об'єкти, що використовуються для їх
збирання, зберігання, оброблення,
утилізації, видалення, знешкодження і
захоронення.

Забороняється несанкціоноване
скидання і розміщення відходів у
підземних горизонтах, на території
міст та інших населених пунктів, на
землях природно-заповідного та іншого
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення, у межах водоохоронних зон
та зон санітарної охорони водних
об'єктів, в інших місцях, що може
створювати небезпеку для
навколишнього природного середовища
та здоров'я людини.

Розміщення, збирання, зберігання,
оброблення, утилізація та видалення,
знешкодження і захоронення відходів
здійснюються відповідно до вимог
Закону України "Про відходи".

У статтях 17, 33, 34, 351 Закону України "Про
відходи" встановлено обов'язки
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами, вимоги
щодо зберігання та видалення відходів,
вимоги щодо поводження з небезпечними
та побутовими відходами.

Відповідно до статті 211 Земельного
Кодексу України громадяни та юридичні
особи несуть цивільну, адміністративну
та кримінальну відповідальність за
псування земель, їх засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами".

За приписами статей 42, 43 Закону
України "Про відходи" особи, винні в
порушенні законодавства про відходи,
несуть дисциплінарну, адміністративну,
цивільну чи кримінальну
відповідальності. Підприємства,
установи, організації та громадяни
України, а також іноземні юридичні і
фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про відходи, в
порядку і розмірах, встановлених
законодавством України.

Відповідно до статті 56 Закону України
"Про охорону земель" юридичні і фізичні
особи, винні в порушенні законодавства
України про охорону земель, несуть
відповідальність згідно із законом.

Застосування заходів дисциплінарної,
цивільно-правової, адміністративної
або кримінальної відповідальності не
звільняє винних від відшкодування
шкоди, заподіяної земельним ресурсам.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення
законодавства України про охорону
земель, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі.

Відповідно до частини 4,5 ст. 68
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України. Застосування
заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів."

Згідно зі статтею 69 даного Закону
шкода, заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, в
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів".

Частиною 1 статті 1166 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
майну фізичної чи юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи зі змісту цієї норми
підставою цивільно-правової
відповідальності за завдання майнової
шкоди є склад цивільного
правопорушення, яке складається з
наступних елементів: наявність
майнової шкоди, протиправна поведінка
заподіювача (дії чи бездіяльність),
причинний зв"язок між протиправною
поведінкою та майновою шкодою, вина.
Тому, відповідно до статті 1116
Цивільного кодексу України позивач
повинен довести факт протиправної
поведінки відповідача, настання шкоди
(її розмір) та причинний зв"язок між
протиправною поведінкою відповідача
та настанням шкоди.

Отже, з урахуванням предмету позову у
даній справі, позивач повинен довести
наявність в діях відповідача
протиправної поведінки у вигляді
засмічення земельної ділянки,
причинний зв"язок між цієї поведінкою
та майновою шкодою, а також вину та
розмір шкоди.

В пункті 2 Методики №171 містяться
визначення такого терміну, як
засмічення земель. Так, засмічення
земель визначено як наявність на
території земельних ділянок сторонніх
предметів і матеріалів.

Відповідно до пункту 3.2 цієї Методики
землі вважаються засміченими, якщо на
відкритому грунті наявні сторонні
предмети і матеріали, сміття без
відповідних дозволів, що призвело або
може призвести до забруднення
навколишнього природного середовища.

Зважаючи на наведені положення
Методики №171, умовами для кваліфікації
дій відповідача як засмічення
земельної ділянки та для розрахунку
заподіяної такими діями розміру шкоди
є наявність в сукупності встановлених
в судовому порядку наступних фактів:

- наявність відкритого ґрунту;

- розміщення сторонніх предметів і
матеріалів на ґрунті (сміття) без
відповідного дозволу;

- забруднення або можливість
призведення до забруднення
навколишнього природного середовища.

Вимоги та показники родючості грунтів
встановлено в Державних стандартах
17.5.1.03-78, 17.4.2.02-83, 17.5.3.05.-84, 26213-84. Грунтовий
покрив земельних ділянок, який не
відповідає вимогам та показникам,
встановленим у зазначених державних
стандартах не є родючим.

Відповідно до абз. 8 ч. 2 статті 1
Закону України "Про охорону земель" з
метою визначення властивостей грунтів
проводиться грунтове дослідження.

Згідно зі статтею 23 цього Закону з
метою формування місцевих банків даних
про стан земель та грунтів
проводяться, зокрема, грунтові
дослідження якості земель та грунтів.

Пунктом 4.6 Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища від 10.09.2008 р. № 464
передбачено, що при здійсненні
перевірок на об'єктах, діяльність яких
пов'язана з розміщенням відходів,
забрудненням грунтів, проводиться за
необхідності відбір проб та
інструментарно-лабораторні
вимірювання. В пункті 4.14 цього порядку
№464 зазначено, що не допускається
включення до акта перевірки інформації
або висновків, які не підтверджені
документально.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про
охорону земель" земля - це поверхня суші
з грунтами, корисними копалинами та
іншими природними елементами, що
органічно поєднані та фкнкціонують
разом з нею.

У пункті 3.2 Методики N 171 розкривається
поняття "відкриті землі" та зазначено,
що відкритими землями є - землі без
рослинного покриву або з незначним
рослинним покривом, що включають
незабудовані землі, поверхня яких
зовсім або майже не покрита будь-якою
рослинністю (кам'янисті місця, піски,
яри, мочарі, солончаки), а також сухі
відкриті землі з особливим рослинним
покривом.

Окрім цього, вказаним пунктом
визначено, що грунт - це
природно-історичне органо-мінеральне
тіло, що утворилося на поверхні земної
кори і є осередком найбільшої
концентрації поживних речовин, основою
життя та розвитку людства завдяки
найціннішій своїй властивості -
родючості.

Відповідно до пункту 4.15 Порядку N 464, в
акті перевірки також зазначається
інформація, пов'язана з проведенням
інструментально-лабораторного
контролю (відбір проб та вимірювання
безпосередньо на об'єкті перевірки), та
зазначаються посилання на акти відбору
проб та протоколи вимірювань.

Однак, у акті обстеження (дотримання
вимог природоохоронного
законодавства) від 20.04.2011 № 06-29/167 та
акті обстеження засміченої земельної
ділянки від 20.04.2011 № 06-29/167-1 засм.,
відсутні жодні відомості щодо
документів, які б підтверджували
зазначений в ньому висновок про
розміщення відповідачем сторонніх
предметів саме на відкритому грунті,
зокрема матеріалів ґрунтових
досліджень, акти відбору проб та
протоколи вимірювань.

До того ж, ані прокурором, ані позивачем
не надано жодних доказів щодо
забруднення навколишнього природного
середовища або можливості такого
забруднення .

При цьому, з матеріалів викопіювання
земельної ділянки, яка перевірялась та
технічного паспорту на житловий
будинок, який розташований на цій
ділянці вбачається, що 5410 кв.м цієї
земельної ділянки вкрито асфальтовим
покриттям. Крім того, на ній наявні
споруди: ангар, гараж, склад, паркан та
інші. Знаходиться вказана земельна
ділянка в промисловій зоні.

До того ж, згідно із листом Управління
Земельних відносин №4120/084-11 від 05.05.2011
року зазначена земельна ділянка
відноситься до категорії земель
промисловості, транспорту, зв"язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Отже, прокурором та позивачами не
доведено належними доказами
розміщення відповідачем сторонніх
предметів саме на відкритому грунті, як
і не доведено факту шкідливого впливу у
зв"язку із такми розміщенням на
навколишнє природне середовище або
можливість такого впливу.

Таким чином, земельна ділянка, на якій
здійснювалась перевірка, не може
вважатися засміченою у розумінні
пункту 3.2 Методики №171.

Крім цього, у листі прокуратури
Харківської області від 04.02.2013 року
№04/2/2-108-12 зазначено про те, що в ході
розслідування у кримінальній справи
№21110099, яку було порушено на підставі
акту обстеження (дотримання вимог
природоохоронного законодавства) від
20.04.2011 № 06-29/167 та акту обстеження
засміченої земельної ділянки від 20.04.2011
№ 06-29/167-1 засм. і в рамках якої
проводилась перевірка відповідача, не
було здобуто достатніх даних, які б
свідчили про вчинення службовими
особами КП "Сапфір" злочину,
передбаченого частиною 3 статтею 365
Кримінального кодексу України, у
зв"язку з чим 18.06.2012 року прокуратурою
Київського району м. Харкова склад
злочину було перекваліфіковано на
частину 1 статті 239 Кримінального
кодексу України та направлено
кримінальну справу на для подальшого
розслідування до Київського РВ ХМУ
УМВС України в Харківській області.

При цьому, 22.04.2013 року старшим слідчим
СВ Київського РВ ХМУ УМВС України в
Харківській області зазначене
кримінальне провадження було закрите
через відсутність складу
кримінального правопорушення, тобто за
реабілітуючими обставинами.

Отже, в рамках даної кримінальної
справи, яка стосується тих самих
обставин перевірки дотримання
відповідачем вимог природоохоронного
законодавства, що і дана господарська
справа, в діяннях посадових осіб
відповідача не було виявлено складу
кримінального правопорушення, що
свідчить також і про відсутність в його
діях складу цивільно-правового
правопорушення у вигляді засміченя
земель.

А тому, посилання апелянтів на
наявність кримінального провадження
стосовно посадових осіб відповідача,
як на один з доказів наявності вини
відповідача у засміченні земельної
ділянки колегія суддів вважає
необгрунтованими.

А отже, ані прокурором, ані позивачами
не було доведено належними та
допустимими доказами наявності в діях
відповідача складу цивільного
правопорушення у вигляді засмічення
земель, у зв"язку з чим місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відсутність достатніх
правових підстав для задоволення
позову.

Посилання відповідача у відзивах на
апеляційну скаргу на те, що акт
обстеження (дотримання вимог
природоохоронного законодавства) від
20.04.2011 № 06-29/167 та акт обстеження
засміченої земельної ділянки від 20.04.2011
№ 06-29/167-1 засм. не є належними доказами,
не можуть братися до уваги, так як
зазначеному питанню Вищим
господарським судом була надана
правова оцінка в ухвалі від 09.09.2013 року
про залишення позову без розгляду по
справі №5023/1038, яка має той самий
суб"єктний склад, підстави та предмет
позову.

Так, у вказаній ухвалі було зазначено,
що місцевим та апеляційним судами не
було враховано, що за приписами пунктів
3.3., 5.1. Методики № 171 факт засмічення
земель встановлюються окрім актів
перевірок, протоколів про
адміністративне правопорушення також
на підставі інших матеріалів, що
підтверджують факт засмічення земель.
До того ж, дії позивача з проведення
обстеження спірних земельних ділянок,
за наслідками якого були складені акт
від 20.04.2011 року № 06-29-167 обстеження
(дотримання природоохоронного
законодавства) та акт від 20.04.2011р. №
06-29-167-1засм обстеження засміченої
земельної ділянки, не були визнані в
установленому порядку протиправними.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської
ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника
прокурора залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 05 листопада 2013
року у справі № 922/3941/13 залишити без
змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 07.04.2014
року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.