ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 918/161/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Маломидська"

про стягнення 13 198 грн. 14 коп.

В засіданні приймали участь

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Агробонус"
звернулось в господарський суд з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Маломидська", в якому просить стягнути
з відповідача на користь позивача
основний борг в розмірі 8 000 грн. 00 коп.,
пеню в розмірі подвійної облікової
станки НБУ в розмірі 598 грн. 36 коп., 3%
річних у розмірі 303 грн. 78 коп., штраф в
розмірі 1 600 грн. 00 коп., відсотки за
користування товарним кредитом в
розмірі 3 696 грн. 00 коп., а всього в
розмірі 14 198 грн. 14 коп..

Ухвалою суду від 08.02.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду та порушено
провадження, розгляд справи призначено
на 20.02.2014р.

20.02.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання
про долучення до матеріалів справи
додаткових доказів. Судом клопотання
задоволено.

Ухвалою суду від 20.02.2014р. розгляд справи
відкладався до 06.03.2014р.

В судовому засіданні 06.03.2014р. за усним
клопотанням представника відповідача
оголошувалась перерва до 08.04.2014р. для
добровільного погашення
заборгованості.

20.03.2014р. позивач, через відділ
канцелярії та документального
забезпечення суду, подав клопотання
про зменшення позовних вимог, у якому у
зв'язку із частковою оплатою
заборгованості відповідачем просить
стягнути 7 000 грн. основного боргу, пеню
в розмірі 598 грн. 36 коп., 3% річних у
розмірі 303 грн. 78 коп., штраф в розмірі 1
600 грн. 00 коп., відсотки за користування
товарним кредитом в розмірі 3 696 грн. 00
коп., що разом становить 13 198 грн. 14 коп.
Судом прийнято дане клопотання до
розгляду.

В судове засідання 08.04.2014р. представник
позивача не з'явився, однак 20.03.2014р.,
через відділ канцелярії та
документального забезпечення суду,
подав клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача в судові
засідання 20.02.2014р. та 08.04.2014р. не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про що свідчать поштові повідомлення,
відзиву на позов не подав.

Суд вбачає, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
заяви без участі представників сторін
відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів
справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.04.2012р. між товариством з обмеженою
відповідальності "Агробонус"
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Маломидська" (покупець) укладено
Договір поставки №Х0502 (надалі -
Договір; а.с. 8-12).

Відповідно до п. 1.1 Договору,
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупця насіння
та/або засоби захисту рослин та/або
міндобрива та/або мікродобрива (надалі
- товар), а покупець зобов'язується
прийняти й оплатити товар на умовах,
визначених даним Договором.

Згідно п. 1.3 Договору, кількість,
одиниця виміру, асортимент, ціна
товару, вартість партії товару
визначається сторонами в
специфікаціях до даного договору.

У відповідності п. 5.1 та п. 5.2 Договору,
покупець здійснює оплату за товар в
українських гривнях шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника у
порядку і строки, що визначені у
специфікації, яка є невід'ємною
частиною даного договору. Покупець
здійснює оплату за цим договором на
підставі рахунків постачальника, які
виставляються постачальником.

Специфікацією № 1 від 11.04.2012р. до
Договору поставки №Х0502 від 11.04.2012р.
покупець ТОВ "Агрофірма Маломидська"
замовив у постачальника ТОВ "Агробонус"
товар на загальну суму 27 657 грн. 62 коп.
(а.с. 13).

На виконання умов Договору та
Специфікації № 1 від 11.04.2012р. позивачем
було поставлено, а відповідачем
отримано товар на загальну суму 27 657
грн. 60 коп., що підтверджується
видатковою накладною № 527 від 17.04.2012р.
(а.с. 14).

В свою чергу, відповідач в порушення
умов Договору, лише частково
розрахувався з позивачем за
поставлений товар, а саме: 13.04.2012р. - 8 097
грн. 28 коп.; 19.04.2012р. - 200 грн. 00 коп.;
21.09.2012р. - 5 360 грн. 32 коп.; 16.10.2012р. - 3 000
грн. 00 коп.; 27.12.2012р. - 3 000 грн. 00 коп., а
всього на суму 19 657 грн. 60 коп., що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 43-47).

Також, в процесі розгляду справи в суді,
відповідачем частково сплачено
заборгованість за Договором в розмірі 1
000 грн. 00 коп.

Таким чином, у відповідача перед
позивачем, за мінусом здійснених оплат,
рахується заборгованість за
поставлений товар в сумі 7 000 грн. 00 коп.

На підставі п. 5.3, п. 5.9 п. 7.5, п. 7.7 та п. 9.3
Договору, з урахуванням вимог ст. 625 ЦК
України, позивач нарахував відповідачу
пеню з розрахунку подвійної облікової
ставки НБУ в розмірі 598 грн. 36 коп., 3%
річних в розмірі 303 грн. 78 коп., штраф в
розмірі 1 600 грн., а також відсотки за
користування товарним кредитом в
розмірі 3 696 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши обставини справи і давши
їм правову оцінку, господарський суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Стаття 526 ЦК України та стаття 193 ГК
України встановлюють, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язані встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом, при цьому статтею 525 ЦК
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Специфікацією № 1 від 11.04.2012р. сторонами
погоджено кількість, одиницю виміру,
вартість товару та графік оплати
товару, а саме: до 12.01.2012р. в розмірі 8 297
грн. 28 коп., до 10.03.2012р. в розмірі 9 680 грн.
16 коп., до 25.10.2012р. в розмірі 9 680 грн. 16
коп.

Позивачем на виконання умов Договору
було поставлено, а відповідачем
отримано визначений товар на загальну
суму 27 657 грн. 60 коп., що підтверджується
видатковою накладною № 527 від 17.04.2012р.

Однак, в порушення взятих на себе
зобов'язань, відповідачем частково
сплачено заборгованість за Договором
та, як наслідок, у ТОВ "Агрофірма
Маломидська" перед позивачем, за
мінусом здійснених оплат, рахується
заборгованість за поставлений товар в
сумі 7 000 грн. 00 коп.

При цьому, суд бере до уваги, що
накладна № 527 від 17.04.2012р. містить
підпис покупця та відтиск печатки
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Маломидська". Сумнівів щодо
достовірності накладної чи внесених
відомостей до неї у суду не виникає, а
питання щодо недійсності зазначеної
накладної сторонами не заявлялось.

З огляду на зазначене та враховуючи, що
борг відповідача перед позивачем на
час прийняття рішення повністю не
оплачений, його розмір підтверджується
матеріалами справи, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення основної заборгованості в
розмірі 7 000 грн. 00 коп. є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростовані, а відтак підлягають
задоволенню.

Крім того, у поданій позовній заяві, ТОВ
"Агробонус" просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 598 грн. 36 коп.
та 3% річних у розмірі 303 грн. 78 коп.

Розглядаючи питання обґрунтованості
вимог позивача про стягнення з
відповідача штрафних санкцій, суд
враховує наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК
України порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, зміна умов
зобов'язання, сплата неустойки (пені,
штрафу).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В силу статті 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема неустойкою (штрафом, пенею),
якою, з огляду на положення статті 549 ЦК
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не
звільняється за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши наведений позивачем
розрахунок пені, суд прийшов до
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 598 грн. 36 коп.
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань та 303 грн. 78 коп. 3% річних є
також обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, у поданій позовній заяві
позивач просить стягнути з відповідача
відсотки за користування товарним
кредитом та штраф за порушення строку
оплати товару, що передбачені
договором.

Згідно п. 5.9.3 Договору, плата за
використання товарного кредиту
становить 0,1% від вартості поставленого
неоплаченого товару за кожен
календарний день користування,
починаючи з дати, визначеної в п. 5.9.2 до
дня оплати товару в повному обсязі.

Пункт 5.9.2 Договору передбачає, що
початком нарахування відсотків за
користування товарним кредитом
вважається наступний день за днем
кінцевої дати сплати вартості товару
зазначеної у відповідній специфікації
до договору.

У відповідності п. 7.5 Договору, за
порушення строку оплати, який вказано у
відповідній специфікації до договору
більше ніж на 30 (тридцять) календарних
днів, покупець сплачує постачальникові
штраф в розмірі 20% від вартості
несвоєчасно оплаченого товару.

Із спеціфікації № 1 від 11.04.2013р.
вбачається, що повна оплата
поставленого товару повинна була
здійснена до 25.10.2012р., а, отже,
нарахування процентів за користування
товарним кредитом слід починати із
26.10.2013р. до повного розрахунку.

Враховуючи викладене, суд погоджується
із розрахунком, здійсненим позивачем
та стягує з відповідача штраф за
порушення строку оплати товару в
розмірі 1 600 грн. 00 коп. та 3 696 грн. 00 коп.
відсотків за користування товарним
кредитом.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

З огляду на вищевикладене в сукупності
вбачається, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 7 000 грн. 00 коп.
заборгованості, 598 грн. 36 коп. пені, 303
грн. 78 коп. 3% річних, 1 600 грн. 00 коп.
штрафу, 3 696 грн. 00 коп. відсотків за
користування товарним кредитом, що
разом становить 13 198 грн. 14 коп.
стверджуються Договором та іншими
матеріалами справи, а відтак
підлягають задоволенню на підставі
ст.ст. 11, 509, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 625, 612
Цивільного кодексу України та ст.ст. 173,
193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу
України.

На відповідача на підставі частини 1
статті 49 ГПК України покладаються
витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Маломидська" (35013, Рівненська область,
Костопільський район, с. Малий Мидськ,
вул. Шевченка, 75Б, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агробонус" (08296,
Київська область, смт. Ворзель, вул.
Крупської, 18, ) - 7 000 грн. 00
коп. заборгованості, 598 грн. 36 коп. пені,
303 грн. 78 коп. 3% річних, 1 600 грн. 00 коп.
штрафу, 3 696 грн. 00 коп. відсотків за
користування товарним кредитом та 1 827
грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення підписане суддею "15" квітня
2014р..

Суддя
Горплюк А.М.