ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року
Справа № 5005/2869/2011

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Коваль Л.А.
(доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання:
Губенко Ю.Е.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: заступник начальника
юридичного відділу Сорокін В.В.,
довіреність № 53/юр-2 від 08.01.2014 року,

від третьої особи: головний державний
інспектор юридичного відділу Путря
А.П., довіреність № 2555/9/10-12 від 28.01.2014
року,

за участю прокурора: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
18.02.2014 року у справі № 5005/2869/2011

за позовом Дніпропетровського
міжрайонного природоохоронного
прокурора в інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод", м.
Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську

про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський міжрайонний
природоохоронний прокурор звернувся
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради до
Відкритого акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Спеціалізована державна
податкова інспекція по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську, про внесення змін до
п. 4.1. договору оренди земельної ділянки
від 12.04.2005 року, укладеного між
Дніпропетровською міською радою та
Відкритим акціонерним товариством
"Дніпропетровський трубний завод",
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 2242, та
зареєстрованого в книзі державної
реєстрації договорів оренди землі
07.07.2005 року за № 48, виклавши його в
наступній редакції: "4.1. Орендна плата
за користування земельною ділянкою
встановлюється відповідно до Закону
України "Про оренду землі" та не може
бути меншою трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю" та
відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради від
06.08.2008 року № 39/35 у розмірі мінімальної
ставки орендної плати, встановленої
Законом України "Про оренду землі".

14.02.2014 року від Дніпропетровського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері до
господарського суду Дніпропетровської
області надійшла заява про уточнення
позовних вимог. Відповідно до
наведеної заяви прокурор просить:

внести зміни до п. 2.3. договору оренди
земельної ділянки від 12.04.2005 року,
укладеного між Дніпропетровською
міською радою та відповідачем,
посвідченого приватним нотаріусом
ДМНО ОСОБА_3 та зареєстрованого в
реєстрі за № 2242, державна реєстрація
якого відбулась 07.07.2005 року за № 48,
виклавши його у наступній редакції: "п.
2.3. Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки станом на 12.02.2014 року становить
125 479 205, 38 грн.";

внести зміни до п. 4.1. договору, виклавши
його в такій редакції: "4.1. Річна орендна
плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях) у розмірі 3 764 376, 16 грн., не є
сталою та може змінюватись у разі зміни
нормативно грошової оцінки земельної
ділянки та обчислюється відповідно до
Податкового кодексу України у
мінімальному розмірі орендної плати,
що встановлюється цим кодексом".

Господарським судом Дніпропетровської
області розглянуто спір у справі за
вимогами, наведеними безпосередньо у
позовній заяві, та без врахування
уточнень до неї, що надійшли до суду
14.02.2014 року. Не враховуючи уточнення до
позовної заяви, місцевий господарський
суд послався на те, що прокурор вийшов
за межі прав, наданих ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, змінивши як підставу, так і
предмет позову, в ході розгляду справи
по суті.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 5005/2869/2011 (суддя
Рудовська І.А.) замінено Відкрите
акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод" на
Публічне акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод" у
зв'язку зі зміною найменування; в
позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд
виходив з тих обставин, що Закон
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 03.06.2008
року № 309-VI не містить вимог щодо
приведення умов раніше укладених
договорів оренди землі в частині
розміру орендної плати у відповідність
з вказаним Законом; норми, наведені в
частинах четвертій та п'ятій статті 21
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції Закону України від 03.06.2008 року
№ 309-VI), не мають зворотної дії у часі,
стосуються правовідносин щодо
оформлення оренди землі, які склалися
виключно після набрання вказаним
Законом чинності. Місцевий
господарський суд послався також на
постанову Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013
року, прийняту у справі № 2а-3609/11 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Дніпропетровський трубний
завод" до Дніпропетровської міської
ради про визнання незаконним та
скасування рішення Дніпропетровської
міської ради № 39/35 від 06.08.2008 року, якою
в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський трубний завод"
відмовлено у зв'язку з відсутністю
предмета спору та яка мотивована тим,
що вказане рішення міської ради не
регулює правовідносин, що склалися між
Публічним акціонерним товариством
"Дніпропетровський трубний завод" та
Дніпропетровською міською радою на
підставі договору оренди землі від
12.04.2005 року (площа 15, 3466 га).
Господарський суд Дніпропетровської
області дійшов висновку про те, що
зазначене вище та наведене в постанові
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська є встановленим
судовим рішенням фактом, який не
потребує доказування у даній справі і
має значення для вирішення спору.
Також, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог прокурора, місцевий
господарський суд виходив з того, що з
рішення Дніпропетровської міської
ради від 06.08.2008 року № 39/35, яким, зокрема,
встановлено річну орендну плату за
користування земельними ділянками у
розмірі мінімальної ставки орендної
плати, встановленої Законом України
"Про оренду землі", не вбачається
внесення міською радою змін до її
рішення від 16.02.2005 року № 130/25, на
підставі якого укладено спірний
договір оренди землі. Окрім того, як на
підставу відмови у позові місцевий
господарський суд послався на
недотримання позивачем встановленого
статтею 188 Господарського кодексу
України порядку внесення змін до
договору.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів подала апеляційну скаргу.
Посилаючись на неправильне
застосування місцевим господарським
судом при прийнятті рішення норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
просить скасувати зазначене рішення
господарського суду та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
третя особа зазначає про
невідповідність умов, передбачених
пунктом 4.1. спірного договору оренди
землі, вимогам чинного законодавства
щодо мінімального розміру орендної
плати за землю.

Прокурор відзив на апеляційну скаргу
не надав. Присутній у судовому
засіданні 01.04.2014 року прокурор відділу
прокуратури Дніпропетровської області
просив постановити судове рішення
відповідно до чинного законодавства.

Позивач відповідно до наданого відзиву
на апеляційну скаргу просить
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати оскаржуване рішення
господарського суду Дніпропетровської
області та прийняти нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

Позивач посилається на зміну на
законодавчому рівні мінімального
розміру орендної плати за землю. За
доводами позивача, з 04.06.2008 року
(набрання чинності змін до Закону
України "Про оренду землі") та з 01.01.2011
року (набрання чинності Податковим
кодексом України) розмір річної
орендної плати за земельну ділянку,
надану в оренду відповідачу,
суперечить чинному законодавству. З
01.01.2011 року розмір річної орендної
плати за земельну ділянку, надану в
оренду, не може бути меншим трикратного
розміру земельного податку, що
встановлюється Податковим кодексом
України. Позивач зазначає, що на
виконання змін в законодавстві та з
метою приведення раніше укладених
позивачем договорів оренди земельних
ділянок у відповідність до вимог
діючого законодавства
Дніпропетровською міською радою було
прийнято рішення № 216/8 від 02.02.2011 року
"Про приведення рішень міської ради та
деяких проектів рішень міської ради,
які погоджено виконавчим комітетом
міської ради, у галузі земельних
відносин у відповідність до вимог
чинного законодавства". Вказане
рішення органу місцевого
самоврядування є чинним, в
установленому законом порядку не
скасоване і недійсним не визнавалось, а
тому підлягає виконанню. Також позивач
вважає, що недотримання ним вимог
частини другої статті 188
Господарського кодексу України щодо
обов'язку надсилання іншій стороні
пропозицій про зміну умов договору не
позбавляє позивача права звернутися до
господарського суду за захистом
порушеного права шляхом вчинення
прямого позову до відповідача про
зміну умов договору.

Відповідач в задоволенні апеляційної
скарги просить відмовити, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду залишити в силі.

Відповідач вважає, що Законом України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 03.06.2008
року № 309-VI не надано Дніпропетровській
міській раді права на зміну розміру
річної орендної плати за користування
землею, а в силу положень статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі за винятком
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Отже, за доводами відповідача, приписи
частин четвертої та п'ятої статті 21
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції Закону України від 03.06.2008 року
№ 309-VI) не мають зворотної дії у часі, а
стосуються правовідносин щодо
оформлення оренди землі, які виникли
виключно після набрання чинності
відповідним Законом, тобто зазначені
правові норми не регулюють відносин за
спірним договором оренди землі, в який
прокурор вимагає внести зміни.
Відповідач посилається на постанову
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 01.11.2013р. у справі
№ 2а-3609/11, яка, на думку відповідача,
встановлює преюдиціальні факти для
вирішення даного спору, а саме
встановлює, що рішення
Дніпропетровської міської ради від
06.08.2008 року № 39/35, наявністю якого, у
тому числі, обґрунтовані позовні
вимоги прокурора у даній справі, не
регулює правовідносин, що склалися між
позивачем та відповідачем на підставі
договору оренди земельної ділянки.
Окрім того, за доводами відповідача,
пункт перший розділу першого Закону
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 03.06.2008
року № 309-VI, на який посилається
прокурор як на підставу внесення змін
до договору оренди землі, втратив
чинність. Відповідач також зазначає, що
з 01.01.2014 року він не обліковується у
Спеціалізованій державній податковій
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, а відтак зазначена особа
станом на день подання апеляційної
скарги, як стверджує відповідач, вже не
є стороною у справі та не мала права на
підписання та подання апеляційної
скарги.

Апеляційний господарський суд
відкладав розгляд апеляційної скарги у
справі з 01.04.2014 року на 17.04.2014 року.

У судовому засіданні 17.04.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.04.2005 року Дніпропетровська міська
рада (орендодавець) та Відкрите
акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод"
(орендар), яке змінило найменування на
Публічне акціонерне товариство
"Дніпропетровський трубний завод", що
підтверджується статутом останнього,
державну реєстрацію змін до установчих
документів проведено 19.04.2013 року,
уклали договір оренди землі (далі -
Договір), за умовами якого (п. 1.1.)
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: вул. Маяковського, 31
(Ленінський район) і зареєстрована в
Державному реєстрі земель за
кадастровим номером :08:702:0001.

Договір в дату його укладення, тобто
12.04.2005 року посвідчено нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за № 2242.

Договір зареєстровано в книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі за № 48 від 07.07.2005 року.

Підставою для надання земельної
ділянки в оренду є рішення міської ради
від 16.02.2005 року № 130/25 (пункт 1.3.
Договору).

Відповідно до пункту 1.2. Договору
цільове використання земельної
ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.10.2
(металургія та оброблення металу).

Згідно з пунктом 2.1. Договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 15, 0598 га.

Нормативна грошова оцінка земельної
ділянки на час укладення Договору
становить 74 674 634, 67 грн. (пункт 2.3.
Договору).

Договір укладено на п'ятнадцять років
(пункт 3.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.1. Договору річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у грошовій формі (у
гривнях), у розмірі 1 (%) відсотка від
нормативної грошової оцінки та
дорівнює розміру земельного податку.

Зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки та її індексація
проводиться без внесення змін та
доповнень до Договору у порядку та у
випадках, передбачених законодавством
України (пункт 4.2. Договору).

Орендар повинен щорічно, протягом
першого кварталу, надавати до комітету
земельних відносин Дніпропетровської
міської ради копію довідки про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки (пункт 4.3. Договору).

Згідно з пунктом 4.7. Договору розмір
орендної плати переглядається щорічно,
або у разі: зміни умов господарювання,
передбачених Договором; змін у
цільовому використанні земельної
ділянки; зміни розмірів земельного
податку, підвищення цін, тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції; погіршення
стану орендованої земельної ділянки не
з вини орендаря, що підтверджено
документами; в інших випадках,
передбачених законом.

Земельна ділянка передається в оренду
по фактичному розміщенню ділянок
заводу №№ 2, 3; цільове призначення
земельної ділянки: землі промисловості
(пункти 5.1., 5.2. Договору).

Відповідно до пункту 12.1. Договору зміна
його умов здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни
умов Договору спір вирішується у
судовому порядку (пункт 12.2. Договору).

Законом України від 03.06.2008 року № 309-VІ
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", який
відповідно до пункту першого розділу
"Прикінцеві положення" набирає
чинності з дня його опублікування (дата
опублікування 04.06.2008р.) та
застосовується з дня втрати чинності
відповідними положеннями розділу II
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
частини четверту та п'яту статті 21
Закону України "Про оренду землі"
викладено у наступній редакції:

"Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, надходить
до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою:

для земель сільськогосподарського
призначення - розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю";

для інших категорій земель -
трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України "Про плату за землю".

Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині".

06.08.2008 року Дніпропетровською міською
радою прийняте рішення № 39/35 "Про
внесення змін до рішень міської ради та
її виконавчого комітету у галузі
земельних відносин і приведення деяких
рішень міської ради з питань передачі
земельних ділянок та діючих договорів
оренди у відповідність до вимог
чинного законодавства", відповідно до
пункту 3 якого до моменту прийняття
міською радою рішення про внесення
змін в рішення міської ради від 06.12.2006
року № 4/8 "Про ставки річної орендної
плати за земельні ділянки" встановлено
річну орендну плату за користування
ділянками у розмірі мінімальної ставки
орендної плати, встановленої Законом
України "Про оренду землі", незалежно
від мети використання.

Статтею 288 Податкового кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2011 року,
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки.

Згідно з пунктом 288.4., підпунктами 288.5.1.,
288.5.2. пункту 288.5. статті 288 Податкового
кодексу України розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом, для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, та не може перевищувати:
а) для земельних ділянок, наданих для
розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; б) для земельних
ділянок, які перебувають у державній
або комунальній власності та надані
для будівництва та/або експлуатації
аеродромів - чотирикратний розмір
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; в) для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Отже, мінімальний розмір річної
орендної плати за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, передбачений
Податковим кодексом України (редакція
на час вирішення спору судом першої
інстанції), повністю відповідає
мінімальному розміру річної орендної
плати, який передбачала стаття 21 Закону
України "Про оренду землі" в редакції,
що діяв до 01.01.2011р.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України" від 02.12.2010 року № 2756-VI,
який набрав чинності з дня набрання
чинності Податковим кодексом України,
до частини другої ст. 21 Закону України
"Про оренду землі" внесені зміни, в силу
яких розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Разом з тим, як стаття 21 Закону України
"Про оренду землі" в редакції Закону, що
діяв до 01.01.2011 року, так і чинний
Податковий кодекс України
встановлювала/встановлює не
конкретний розмір орендної плати за
землю, який має бути зазначений у
договорі оренди, а лише порядок її
визначення та граничні розміри
орендної плати.

02.02.2011 року Дніпропетровською міською
радою прийнято рішення № 216/8 "Про
приведення рішень міської ради та
деяких проектів рішень міської ради,
які погоджено виконавчим комітетом
міської ради, у галузі земельних
відносин у відповідність до вимог
чинного законодавства", згідно з яким
міська рада до моменту прийняття нею
рішення про визначення розміру річної
орендної плати за земельні ділянки
залежно від їх функціонального
використання вирішила встановити
розмір річної орендної плати за
користування земельними ділянками у
мінімальному розмірі орендної плати,
визначеному Податковим кодексом
України, незалежно від мети
використання.

Відповідно до витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, складеного
Управлінням Держземагентства у м.
Дніпропетровську Дніпропетровської
області на вимогу Дніпропетровської
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, нормативна
грошова оцінка земельної ділянки,
користувачем якої є ВАТ
"Дніпропетровський трубний завод",
розташованої за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Маяковського,
буд. 31, кадастровий номер: :08:702:0001,
площа: 15, 0598 га, станом на 12.02.2014 року
становить 125 479 205, 38 грн.

Відповідно до частини першої статті 651
Цивільного кодексу України зміна
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом (ч. 2
ст. 651 ЦК України).

Як зазначалося вище, на законодавчому
рівні змінено розмір мінімальної
річної орендної плати, річна сума
платежу не може бути меншою для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

Статтею 30 Закону України "Про оренду
землі" передбачено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку.

Такі ж положення щодо зміни умов
Договору сторонами включені до пунктів
12.1, 12.2. Договору.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачена можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках,
встановлених договором або законом.

Оскільки умовами спірного Договору (п.
4.7.) передбачено перегляд розміру
орендної плати у випадку, зокрема,
зміни розмірів земельного податку,
підвищення цін, тарифів, у тому числі
внаслідок інфляції, а орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, законодавча зміна граничного
розміру цієї плати є підставою для
перегляду розміру орендної плати,
встановленого умовами Договору.

Позивач в порядку, встановленому
статтею 188 Господарського кодексу
України, не звертався до відповідача з
пропозицією про внесення змін до
Договору в частині визначення розміру
річної орендної плати, не направляв
відповідачу проект змін до Договору.

Разом з тим, в газеті "Наше місто" від
22.02.2011 року № 26 (3306) та від 11.02.2012 року
опубліковане повідомлення за підписом
міського голови про необхідність
приведення договорів оренди землі у
відповідність до вимог законодавства.

Надсилання відповідачу пропозицій
щодо внесення змін до спірного
Договору оренди є правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
позивачем вимог частини другої статті
188 Господарського кодексу України щодо
надсилання іншій стороні пропозицій
про зміну умов Договору не позбавляє
його права звернутися до
господарського суду з позовом до
відповідача про зміну умов Договору.

Отже, за наведеного, колегія суддів
апеляційного господарського суду
доходить висновку щодо наявності
підстав для зміни розміру орендної
плати у Договорі через його
невідповідність розміру,
встановленого законом як на момент
виникнення спору між сторонами, так і
на момент його вирішення судами, а
відтак і наявність у позивача права
вимагати від орендаря приведення цього
Договору у відповідність до вимог
законодавства шляхом внесення
відповідних змін з метою усунення
порушення сторонами Договору вимог
законодавства, обов'язкового для
позивача і відповідача.

Проте, при вирішенні спору про внесення
змін до договору оренди землі є
необхідним застосування також
положень статті 15 Закону України "Про
оренду землі", яка визначає істотні
умови договору оренди землі.

Так, згідно наведеної правової норми
істотними умовами договору оренди
землі є, зокрема, орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України). Орендна плата за земельні
ділянки, що перебувають у державній і
комунальній власності, справляється
виключно у грошовій формі (ч. 3 ст. 22
Закону України "Про оренду землі").

Закон України "Про оренду землі" (статті
21 та 22), а також Податковий кодекс
України (стаття 288) чітко визначають, що
орендна плата за землю це платіж,
розмір якого встановлюється в
договорі, в даному випадку в грошовій
формі.

Як зазначено вище, стаття 21 Закону
України "Про оренду землі" (редакція до
01.01.2011 року) та чинний Податковий кодекс
України встановлюють не конкретний
розмір орендної плати за землю, який
має бути зазначений у договорі оренди,
а лише порядок її визначення та
граничні розміри орендної плати.

Між тим, запропонована прокурором
поданим позовом редакція пункту 4.1.
Договору (редакція змін до Договору) не
визначає конкретного розміру
орендного платежу та його форми, а
передбачає лише встановлення розміру
орендної плати на рівні мінімального
розміру, що встановлювався Законом
України "Про оренду землі", який не
містив положень щодо конкретного
розміру орендної плати за землю, який
має бути зазначений в договорі оренди,
а лише встановлював порядок її
визначення та граничні розміри.

Також, колегія суддів враховує ті
обставини, що частини четверта та п'ята
статті 21 Закону України "Про оренду
землі" та Закон України "Про плату за
землю", з посиланням на які прокурором
пропонується внести зміни до 4.1.
Договору, на час вирішення спору судом
першої інстанції втратили чинність.

З огляду на наведене вище, заявлені
прокурором позовні вимоги (без
врахування подальших уточнень)
задоволенню не підлягають.

Апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо неприйняття до розгляду
поданих прокурором уточнень до
позовної заяви та розгляду справи за
позовними вимогами, наведеними у
позові, оскільки зазначені уточнення
подані до господарського суду всупереч
положенням ч. 4 ст. 22 ГПК України після
початку розгляду місцевим
господарським судом справи по суті (як
вбачається з протоколу судового
засідання господарського суду
Дніпропетровської області від 30.01.2014
року суд у наведену дату розпочав
розгляд справи по суті; уточнення до
позову від прокурора надійшли лише
14.02.2014 року, тобто після початку
розгляду справи по суті, а уточнення до
позовної заяви за вих. № 6-1353вих-10 від
28.01.2014 року стосуються іншого договору
оренди (договору оренди між позивачем
та відповідачем щодо іншої земельної
ділянки).

Разом з тим, колегія суддів
апеляційного господарського суду не
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо преюдиціальності для
даної справи фактів, встановлених
постановою Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01.11.2013 року
у справі № 2а-3609/11, оскільки жодних
фактів, які мають преюдиціальне
значення для вирішення даного спору,
наведене судове рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська не встановлює.

Преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме фактам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), але не правовій оцінці таких
фактів, здійсненій іншим судом чи іншим
органом, який вирішує господарський
спір. Тобто, преюдиціальні факти слід
відрізняти від оцінки іншим судом
певних обставин. Не мають
преюдиціального значення оціночні
судження, зроблені судом при вирішенні
іншої справи, ототожнення фактів,
встановлених цим судом, з їх юридичною
оцінкою.

Окрім того, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що норми, наведені в
частинах четвертій та п'ятій статті 21
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції Закону України від 03.06.2008 року
№ 309-VI), не мають зворотної дії у часі, та
стосуються правовідносин щодо
оформлення оренди землі, які склалися
виключно після набрання вказаним
Законом чинності.

Апеляційний господарський суд дійшов
висновку щодо наявності у позивача
права вимагати від орендаря приведення
цього Договору у відповідність до
вимог законодавства шляхом внесення
відповідних змін з метою усунення
порушення сторонами Договору вимог
законодавства щодо розміру орендної
плати, оскільки предметом оренди є
земельна ділянка комунальної форми
власності, цінове регулювання якої
здійснюється за домовленістю сторін,
але з урахуванням встановлених
спеціальним законом меж. Отже,
посилання на відсутність зворотної дії
в часі нормативно-правових актів як на
підставу незастосування до спірних
правовідносин положень ч.ч. 4, 5 ст. 21
Закону України "Про оренду землі" (в
редакції Закону України від 03.06.2008 року
№ 309-VI), Податкового кодексу України є
безпідставними з огляду на предмет
договору оренди та специфіку його
цінового регулювання.

Окрім того, зважаючи на те, що зміни до
договору оренди землі вносяться
судовим рішенням не з моменту його
укладення, а на майбутнє, нові ставки
орендної плати діятимуть лише з часу
набрання рішенням законної сили.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду також не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недотримання позивачем
вимог статті 188 Господарського кодексу
України щодо порядку внесення змін до
господарських договорів, оскільки
недотримання вказаного прядку
позивачем не є підставою для відмови у
позові щодо внесення змін до Договору у
судовому порядку.

Зазначене узгоджується з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, наведеною у абзаці четвертому
пункту 2.19. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" з подальшими
змінами і доповненнями, а також
правовою позицією Верховного Суду
України, наведеною у постанові
Верховного Суду України від 20.11.2012 року,
прийнятій за наслідками перегляду
постанови Вищого господарського суду
України від 26.06.2012 року у справі №
28/5005/640/2012.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача про те, що Спеціалізована
державна податкова інспекція з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів не є
стороною у справі та не мала права на
підписання та подання апеляційної
скарги, оскільки відповідач з 01.01.2014
року не перебуває на обліку у вказаній
податковій інспекції. Як передбачено
частиною першою статті 91 ГПК України,
треті особи у справі мають право подати
апеляційну скаргу на рішення місцевого
господарського суду. Враховуючи
залучення до участі у справі вказаного
податкового органу в якості третьої
особи, доводи відповідача є
безпідставними. Окрім того, відповідач
не надав жодних належних доказів в
підтвердження зміни податкового
органу, в якому він перебуває на обліку.

Також, з огляду на встановлені вище
обставини справи, зазначені положення
законодавства, колегія суддів
апеляційного господарського суду
відхиляє решту доводів третьої особи,
наведених в обґрунтування апеляційної
скарги, та відхиляє доводи позивача,
який підтримує вимоги апеляційної
скарги.

Таким чином, апеляційний господарський
суд не вбачає підстав, передбачених
статтею 104 ГПК України, для зміни або
скасування рішення суду першої
інстанції та, відповідно, підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Допущені господарським судом першої
інстанції порушення норм
матеріального права не призвели до
прийняття неправильного по суті
рішення у справі.

Відповідно до ст. 25 ГПК України у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи,
Спеціалізована державна податкова
інспекція з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів є правонаступником
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську, отже суд вбачає
підстави для заміни третьої особи у
справі Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Дніпропетровську її правонаступником
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів та задоволення
відповідного клопотання третьої особи.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Замінити третю особу у справі
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську (ідентифікаційний
код 26136932) її правонаступником
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (49600, Дніпропетровська
область, місто Дніпропетровськ,
проспект Кірова, будинок 57,
ідентифікаційний код 38752875).

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 5005/2869/2011залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 5005/2869/2011залишити без
змін.

Повна постанова складена 22.04.2014р.

Головуючий суддя
Л.А. Коваль

Суддя
Н.В. Пархоменко

Суддя
А.Є. Чередко