ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р.
Справа № 920/1903/13

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя
Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Безрук О.О.

відповідача - Кугай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 679
С/3-9) на рішення господарського суду
Сумської області від 06.02.14 р. у справі №
920/1903/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Сумської філії, м. Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телерадіокомпанія
"Глухів", м. Глухів

про стягнення 12467,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ "Укртелеком" в особі
Сумської філії звернувся до
господарського суду Сумської області з
позовною заявою, в якій просив стягнути
з відповідача - ТОВ "Телерадіокомпанія
"Глухів" 11910,23 грн. заборгованості за
послуги зв'язку та тех. обслуговування
споруд, засобів зв'язку, 405,05 грн. пені,
222,76 грн. 3% річних, 11,83 грн. інфляційних
втрат та 1720,50 грн. судового збору.

06.02.2014 р. позивач звернувся до
господарського суду Сумської області з
заявою, в якій уточнив свої вимоги та
просив стягнути з відповідача 11827,66 грн.
заборгованості, 405,05 грн. пені, 222,76 грн. 3%
річних, 11,83 грн. інфляційних втрат та
1720,50 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду
Сумської області від 06.02.2014 р. у справі
№ 920/1903/13 позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телерадіокомпанія
"Глухів" на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Сумської філії 11596,25 грн.
заборгованості, 20,25 грн. пені, 222,76 грн. 3%
річних, 11,83 грн. інфляційних втрат, а
також 1624,70 грн. судового збору. В
частині стягнення 313,98 грн. провадження
у справі припинено. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням
на законність та обґрунтованість
заявлених позивачем позовних вимог, з
урахуванням часткової оплати
заборгованості відповідачем в процесі
розгляду справи в розмірі 313,98 грн. та
припинення провадження у цій частині
на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, 3 %
річні та інфляційні втрати визнані
підлягаючими стягненню з відповідача
на користь позивача у зв'язку з
простроченням виконання відповідачем
грошового зобов'язання та ін. Крім того,
суд першої інстанції враховуючи
відсутність у позивача збитків,
вирішив зменшити розмір пені на 95 % - до
20,25 грн. та відмовив у цієї частині та
ін.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 06.02.2014 р. та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити повністю, з мотивів та
підстав, зазначених в апеляційній
скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає про те, що судом
при прийнятті рішення не застосовано:
п. З «Правил надання та отримання
телекомунікаційних послуг»,
затверджених постановою КМУ від 11.04.2012
р. № 295 щодо визначення поняття
несанкціонованого втручання; пп.
30 п. 39 Правил щодо обов'язку позивача
вживати заходів для недопущення
несанкціонованого доступу до
телекомунікаційних мереж, технічних
засобів провайдерів та інформації, що
передається ними; ст. 32 ЗУ «Про
телекомунікації» щодо права
відповідача, як споживача
телекомунікаційних послуг на
державний захист своїх прав та безпеку

телекомунікаційних послуг; ст. 1166 ЦК
України щодо відшкодування шкоди
особою, яка її завдала та ін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить рішення господарського суду
першої інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду, з
мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила
наступне:

Як свідчать матеріали справи, 23.05.2005 р.
між позивачем (підприємство зв'язку,
далі - виконавець) та відповідачем
(споживач) укладено договір про надання
послуг електрозв'язку № 585 (далі -
договір № 585) та договір на
експлуатаційно-технічне
обслуговування засобів та споруд
зв'язку від 28.05.2009 р. № 2/525/1 (далі -
договір № 2/585/1).

Відповідно до п. 1 договору № 585, п. 1.1.
договору № 2/585/1 - виконавець
зобов'язався надавати замовлені
споживачем послуги електрозв'язку
(міського, міжміського та міжнародного
зв'язку - згідно з додатком 1 до договору
№ 585), а також послуги по технічному
обслуговуванню засобів та споруд
зв'язку.

Згідно з п. 4.3. договору № 585, п. 2.1.4.
договору № 2/585/1, ст. 33, 36 Закону України
"Про телекомунікації, п. 6 п. 36 Правил
надання та отримання
телекомунікаційних послуг,
затверджених Постановою КМУ від 11.04.2012
р. № 295 (далі - правила) - абонент
зобов'язався своєчасно вносити плату
за надані послуги.

Згідно з п. 4.2., 4.5., 4.6. договору № 585,
споживач сплачує послуги
електрозв'язку за кредитно-авансовою
системою оплати. Розрахунки за
фактично отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожен попередній
місяць проводяться споживачем
протягом 10 днів з дня одержання
рахунка, але не пізніше 20 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

За отримані в кредит послуги
міжміського та міжнародного
телефонного зв'язку справляється
додаткова плата у розмірі 2 % вартості
наданих послуг. У разі застосування
авансової системи оплати, споживач для
одержання послуг проводить щомісячно,
до 20 числа поточного місяця попередню
оплату їх вартості у розмірі не менше
суми послуг, наданих у попередньому
розрахунковому періоді, з подальшим
перерахунком, виходячи з фактично
наданих послуг.

Згідно з п. 3.2. договору № 2/585/1, споживач
зобов'язався щомісячно до 20 числа
місяця, наступного за поточним, вносити
плату за надані послуги на
розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з вимогами п. 116 Правил, у разі
неотримання рахунку (квитанції) до 10
числа місяця, що настає за
розрахунковим періодом, або здійснення
розрахунків без рахунка (квитанції)
абонент має звернутися до служби
розрахунків оператора телекомунікацій
для отримання інформації про належну
до сплати суму та у разі потреби
отримати рахунок (квитанцію).

Позивач у позовній заяві зазначає, що
відповідач на порушення умов договору
№ 585 не оплатив отримані послуги, у
зв'язку з чим існує заборгованість за
лютий 2013 р., серпень 2013 р., яка складає -
11828,03 грн., що підтверджується
рахунками-актами за відповідний
період, розрахунок суми боргу.

Також в порушення умов договору № 2/585/1,
відповідач не оплатив надані йому
послуги по технічному обслуговуванню
засобів, споруд зв'язку (за серпень 2013
р., вересень 2013 р.), у зв'язку з чим
заборгованість перед позивачем
складає: 82,20 грн., що підтверджується
рахунками-актами та розрахунком суми
боргу.

Загальна сума заборгованості, станом
на 04.11.2013 р. складає: 11910,23 грн.

Позивач з посиланням на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
укладеними договорами щодо оплати
отриманих послуг звернувся до
господарського суду з позовом по даній
справі про стягнення заборгованості з
урахуванням індексу інфляції,
відсотків річних та пені нарахованих у
зв'язку з простроченням виконання
відповідачем грошового зобов'язання та
ін.

З матеріалів справи також вбачається,
що господарський суд приймаючи
оскаржуване рішення крім іншого
виходив з того, що з урахуванням
часткової оплати заборгованості
відповідачем в процесі розгляду справи
в розмірі 313,98 грн. провадження у справі
в цієї частині припинено на підставі п.
1-1 ст. 80 ГПК України, що 3 % річні та
інфляційні втрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача на підставі відповідних вимог
чинного законодавства України у
зв'язку з простроченням виконання
відповідачем грошового зобов'язання та
ін. При цьому, суд першої інстанції
враховуючи відсутність у позивача
збитків, вирішив зменшити розмір пені
на 95 % - до 20,25 грн. та в цієї частині
відмовити та ін.

Викладені вище висновки
господарського суду, на думку колегії
суддів, повністю відповідають
фактичним обставинам спору та
матеріалам справи, їм надана правильна
та належна правова оцінка, в зв'язку з
чим відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги і скасування
прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 34 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
зазначених у статті 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
про надання послуг, правовідносини за
яким регулюються главою 63 Цивільного
кодексу України.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором, що
підтверджується наданими позивачем
рахунками-актами за відповідний
період.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав належним чином свої
договірні зобов'язання за договором,
надав відповідачєві послуги
відповідно до умов укладених
договорів.

При цьому, договорами передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надані йому
послуги у розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договорами.

Проте, відповідач порушив свої
зобов'язання в частині оплати за надані
послуги та оплатив отримані послуги не
в повному обсязі. Внаслідок чого,
утворилася заборгованість в сумі 11910,23
грн.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
умов договору, позивач надіслав на
адресу відповідача письмові
попередження з повідомленням про
необхідність сплатити борг, але
попередження залишені відповідачем
без задоволення.

На підставі п. 5 ст. 33 Закону України "Про
телекомунікації", п. 32 Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
відповідач повинен виконувати умови
договору та своєчасно оплачувати
отримані телекомунікаційні послуги,
згідно з діючими тарифами.

Відповідач стверджує про те, що
заборгованість, яка є предметом
позовної заяви виникла в результаті
несанкціонованого доступу до
телекомунікаційних мереж.

Як свідчать матеріали справи позивачем
проведено обстеження схеми
підключення абонента на предмет
виявлення можливості
несанкціонованого підключення до
телефонної лінії відповідача про, що
свідчить акт від 14.03.2013 р. (а. с. 85), з
якого вбачається, що доступ до
розподільчого пристрою обмежений,
сліди обриву шлейфа чи паралельного
підключення від розподільчого
пристрою та ТА - не виявлені. Стан
провідного шлейфа та розподільчого
простою-задовільний, відповідає
вимогам КНД.

Таким чином, факту несанкціонованого
втручання третіх осіб встановлено не
було.

Відповідач також не надав доказів
встановлення відповідними
правоохоронними органами фактів
несанкціонованого доступу до
телекомунікаційних мереж, відсутні
також докази несанкціонованого
доступу іншими засобами та ін.

Суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення правомірно
встановив факт наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 11910,23 грн. Враховуючи
те, що в процесі розгляду справи
відповідач сплатив частину
заборгованості перед позивачем в
розмірі 313,98 грн., провадження у справі в
цієї частині припинено на підставі п. 1-1
ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
"Про телекомунікації" у разі затримки
плати за надані оператором,
провайдером телекомунікаційні
послуги, споживачі сплачують пеню, яка
обчислюється від вартості неоплачених
послуг у розмірі облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який нараховується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, з урахуванням вимог ст. 3 ЗУ
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, ст. 230
ГК України, ст. 549, ч. 1, 2 ст. 550, ч. 1 ст. 624 ЦК
України здійснюється нарахування пені.

Умовою п. 5.8. договору № 585 передбачено,
що у разі несплати за надані послуги
електрозв'язку понад встановлений
термін (з 21 числа місяця, що настає
після розрахункового періоду) споживач
сплачує пеню в розмірі одного відсотка
від затриманих платежів за кожну добу
затримки згідно з чинним
законодавством.

Умовою 4.1. договору № 2/585/1 передбачено,
що винна сторона сплачує іншій пеню в
розмірі облікової ставки НБУ від
вартості неоплачених послуг, що діяла у
період, за який нараховується пеня, за
кожний день прострочення.

Позивачем нарахована відповідачу пеня
у сумі - 405,05 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України
передбачає можливість зменшення
штрафних санкцій в разі відсутності
збитків. Розмір зменшення за
оскаржуваним рішенням складає 95 %.

Таким чином, згідно з чинним
законодавством та умовами укладених
договорів пеня за прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання складає 20,25 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, також законними
та обґрунтованими є висновки
господарського суду про задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача на користь позивача - 11,83
грн. інфляційних втрат та 222,76 грн. - 3%
річних.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Сумської області
від 06.02.14 р. у справі № 920/1903/13 прийнято з
урахуванням фактичних обставин справи
та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в
рішенні господарського суду
відповідають вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, а мотиви заявника скарги, з яких
вони оспорюються не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК
України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської
області від 06.02.14 р. у справі № 920/1903/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано 14.04.2014
р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.