ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.14р. Справа № 904/952/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Утиліта",
м.
Новомосковськ

до Приватного підприємства "Вагова
компанія "Міка", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору та стягнення в
сумі 14 625,00 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Откидач Є.Ю, дов. № б/н
від 20.02.2014 року, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Утиліта" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом
про розірвання договору № 1824/11 на
створення науково-технічної продукції
від 30.08.2011 року та про зобов'язання
відповідача повернути попередню
оплату в сумі 14 625, 00 грн.

Відповідач вимоги позивача не визнав
посилаючись на їх безпідставність та
недоведеність допустимими доказами.

Заперечуючи проти задоволення
заявлених вимог, відповідач
посилається на належне виконання умов
договору, в підтвердження чого
останній залучає до матеріалів справи
видаткову накладну № РН-264 від 01.11.2011 р.,
відповідно до якої останній передав у
розпорядження позивача обладнання, яке
є предметом спірного договору, та
надіслав для підписання акт прийняття
виконаних робіт, претензій чи
зауважень до яких позивачем заявлено
не було.

15.04.14 р. в судовому засідання оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
(ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2014 р. господарським судом
Дніпропетровської області розглянуто
спір за позовом ПП "Вагова компанія
"Міка", м. Дніпропетровськ до ТОВ
"Утиліта" м. Новомосковськ про
стягнення заборгованості, за
результатами розгляду якого прийнято
рішення у справі № 904/937/14, яке 31.03.2014 р.
набрало законної сили.

Зазначеним вище рішенням встановлено
факт укладення 30.08.2011 року сторонами
договору на створення
науково-технічної продукції № 1824/11,
відповідно до п. 1.1. якого, ПП "Вагова
компанія "Міка", зобов'язалось
виготовити та передати, а ТОВ "Утиліта"
м. Новомосковськ прийняти і оплатити:
Ваговий пристрій „ЕрМак ВУ КП" для
фронтального навантажувача моделі SDM
(комплект № 1, № 2).

Встановлено судом і факт перерахування
Замовником (позивачем у даній справі)
на рахунок Виконавця (відповідача),
відповідно до умов спірного договору,
попередньої оплати в сумі - 14 625 грн., та
факт поставки Виконавцем на адресу
Замовника, за видатковою накладною
№РН-264 від 01.11.2011 р., передбаченого
умовами договору обладнання.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду під час розгляду однієї справи не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
посилається на невиконання
відповідачем зобов'язання з передачі
Замовнику обладнання, передбаченого
умовами договору, в зв'язку з чим
останній просить його розірвати, та
зобов'язати відповідача повернути
попередню оплату в сумі 14 625 грн.

Вимоги позивача задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.32 ГПК України
наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору
встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач, спростовуючи посилання
позивача, відносно невиконання
зобов'язання щодо передачі обладнання,
залучив до матеріалів справи видаткову
накладну № №РН-264 від 01.11.2011 р., яка
свідчить про його отримання
Замовником.

Крім того, до матеріалів справи
залучено технічний акт, відповідно до
якого в квітні 2013 р. сторони здійснили
огляд вагових обладнань, встановлених
на території відповідача, за
результатами якого виявлено, що
обладнання знаходиться в технічно
справному стані.

Зазначені вище докази свідчать про
виконання відповідачем умов спірного
договору, та спростовують посилання
позивача про його невиконання.

З огляду на викладене, у суду відсутні
підстави для задоволення вимог
позивача як відносно розірвання
договору, так і відносно зобов'язання
відповідача повернути попередню
оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
мінімальна заробітна плата
встановлена у розмірі 1 218 грн.

Пунктом 2.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013 року встановлено, що у випадках
об'єднання в одній заяві вимог як
майнового, так і немайнового характеру
судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6
Закону підлягає сплаті як за ставками,
встановленими для позовів майнового
характеру, так і за ставками,
встановленими для розгляду позовних
заяв зі спорів немайнового характеру.

Частиною 2 п. 1 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру,
судовий збір справляється у розмірі 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Тобто, ставка судового збору за подання
позовної заяви майнового характеру
складає 1 827 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся як з майновою, так і
з немайновою вимогами, проте судовий
збір сплатив лише за одну немайнову
вимогу в сумі 1 147 грн. та 71 грн., про що
свідчать платіжні доручення №№ 7670, 7726
від 06.11.2013 року, 07.02.2014 р. (а.с. 9, 10)

З огляду на викладене, судовий збір за
майнову вимогу в сумі 1 827 грн. підлягає
стягненню з позивача до державного
бюджету.

Керуючись ст.ст. 526, 837, ч. 1 ст. 843
Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33,
35, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, ч.1 ст. 4 Закону України
„Про судовий збір", ст.. 8 Закону України
„Про Державний бюджет України", п. 2.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" № 7 від
21.02.2013 року, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю „Утиліта" (51200, м.
Новомосковськ, вул. Північна, буд. 1а, р/р
3945 в ПАТ „Банк Форум", м.
Дніпропетровськ, МФО 322948, ) в доход Державного бюджету
України в особі Управління Державної
Казначейської Служби України у
Жовтневому районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (49027, м. Дніпропетровськ, пл.
Шевченка, 7; , рахунок
3005 в Відділенні банку ГУДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012, код
бюджетної класифікації 22030001) судовий
збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя І.Ф. Мельниченко

Повне рішення складено: 22.04.14 р.