ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р.
Справа № 911/630/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»

до Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта»

про стягнення 513,36 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Бакалець В.М., довір. №
0113-163 від 17.10.2013 р.

від відповідача: Боронило І.М., довір. №
10-11/10 від 11.03.2014 р.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» (далі - відповідач) про
стягнення 3026,71 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що
19.07.2012 р. внаслідок порушення водієм
ОСОБА_3 ОСОБА_4 дорожнього руху України
при керуванні транспортним засобом
«Hyundai Tucson», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, у м. Києві, на перехресті
вул. Новокостянтинівська - Московський
пр-т відбулася дорожньо-транспортна
пригода, в результаті якої було
пошкоджено автомобіль «Volvo XC90»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
що був застрахований позивачем за
договором добровільного страхування
наземних транспортних засобів №
28-2803-113329 від 16.09.2011 р. Позивач у
відповідності з договором страхування
здійснив виплату страхового
відшкодування вказаного автомобіля
«Volvo XC90» в сумі 3026,71 грн., у зв'язку з чим
просив суд стягнути з відповідача 3026,71
грн. страхового відшкодування,
оскільки цивільно-правова
відповідальність транспортного засобу
«Hyundai Tucson», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, застрахована
відповідачем на підставі договору
(Полісу) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АВ № 6079348. Також позивач
просив судові витрати покласти на
відповідача.

Розгляд справи відкладався.

12.03.2014 р. до господарського суду
Київської області ТзДВ «Провіта» було
подано відзив б/н від 12.03.2014 р.,
відповідно до якого відповідач
зазначив, що постановою Оболонського
районного суду м. Києва від 22.08.2012 р.
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП, було визнано
обох водіїв - учасників ДТП, а саме -
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 З огляду на викладене,
відповідач наголошував, що страховик
відшкодовує шкоду у розмірі,
пропорційному вині власника
транспортного засобу, цивільна
відповідальність якого застрахована.

Отже, як зазначив відповідач, сума
страхового відшкодування, яка може
підлягати оплаті ТзДВ «Провіта»,
становить 1513,36 грн. (3076,71 грн./2).
Водночас, розмір безумовної франшизи
згідно з Полісом серії АВ № 6079348
становить 1000,00 грн., у зв'язку з чим
страхове відшкодування, що підлягало б
сплаті відповідачем, становить 513,36 грн.

Між тим, відповідач, керуючись
приписами пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», посилався на безпідставність
пред'явлення позовних вимог до нього, а
не до винуватця ДТП з огляду на
неповідомлення останнім відповідача,
як страховика за полісом АВ № 6079348, про
ДТП, що сталась 19.07.2012 р.

27.03.2014 р. до господарського суду
Київської області ПрАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
було подано пояснення № 386 АПС від
26.03.2014 р., відповідно до яких позивач
зазначив, що відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки відповідно до положень Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в межах, передбачених
договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності (Поліс АВ №
6079348), а до позивача, як страховика, який
виплатив страхове відшкодування
перейшло право вимоги, яку потерпіла
особа мала до відповідача як особи,
відповідальної за збитки.

Водночас, позивач, враховуючи, що у
вчиненні ДТП визнано обох водіїв, а
також приймаючи до уваги те, що розмір
франшизи становить 1000,00 грн., зменшує
розмір позовних вимог та просить суд
стягнути з відповідача 513,36 грн.
страхового відшкодування.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р., передбачені ч. 4 ст. 22 ГПК
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

З огляду на викладене, розмір позовних
вимог у даній справі (з урахуванням
вказаних пояснень № 386 АПС від 26.03.2014 р.)
становить 513,36 грн.

У судовому засіданні 14.04.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, з урахуванням пояснень № 386
АПС від 26.03.2014 р.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував.

У судовому засіданні 14.04.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

16.09.2011 р. між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Українська страхова група»
(страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник)
було укладено договір № 28-2803-113329
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, відповідно до
умов якого позивач взяв на себе
зобов'язання відшкодувати збитки, що
може зазнати страхувальник у
результаті пошкодження, знищення або
втрати транспортного засобу «Volvo XC90»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

19.07.2012 р. у м. Києві, на перехресті вул.
Новокостянтинівська - Московський пр-т
відбулася дорожньо-транспортна
пригода за участю транспортного засобу
«Volvo XC90», державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та
транспортного засобу «Hyundai Tucson»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_3

Згідно з постановою від 22.08.2012 р. у
справі № 2605/12023/12 Оболонського
районного суду м. Києва,
дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водіями
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 п. 13.3 ПДР України, у
зв'язку з чим обох водіїв визнано
винними у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Судом з'ясовано, що згідно з умовами
договору № 28-2803-113329 від 16.09.2011 р., на
підставі страхового акту № ДККА-18807 від
14.09.2012 р., позивачем було розраховано та
виплачено на користь страхувальника
страхове відшкодування в сумі 3026,71 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 11610 від 19.09.2012 р.

Зважаючи на той факт, що
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу «Hyundai
Tucson», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, була застрахована у ТзДВ
«Страхова компанія «Провіта» на
підставі Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серії АВ № 6079348,
позивачем було направлено на адресу
відповідача заяву про відшкодування
збитків в порядку регресу № 241АПС від
12.02.2013 р. з проханням сплатити позивачу
страхове відшкодування. Однак, вказана
вимога була залишена відповідачем без
реагування, у зв'язку з чим ПрАТ
«Страхова компанія «Українська
страхова група» і звернулось до суду з
даним позовом.

Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності зі ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

У відповідності з ч. 4 ст. 9 Закону
України «Про страхування» розмір
страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Також слід зазначити, що у
відповідності з приписами ст. 9 Закону
України «Про страхування» франшиза -
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Згідно з приписами статей 22, 36 ЗУ «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Страховик за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку може здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» виплата страхового
відшкодування здійснюється протягом
одного місяця з дня отримання
страховиком визначених у статті 35
цього Закону документів.

Згідно з п. 37.4 ст. 37 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик має
право здійснювати виплату страхового
відшкодування безпосередньо
потерпілим або погодженим з ними
підприємствам, установам,
організаціям, що надають послуги з
ремонту пошкодженого майна, лікування
потерпілих та інші послуги, пов'язані з
відшкодуванням збитків.

У відповідності до статей 979, 993
Цивільного кодексу України та статей 16,
27 Закону України «Про страхування», за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

До страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За таких обставин, оскільки позивач, на
виконання умов договору, здійснив
виплату 3026,71 грн. страхового
відшкодування до нього, в силу приписів
ст. 27 Закону України «Про страхування»
та ст. 993 ЦК України, перейшло право
зворотної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
12.03.2012р. у справі № 3-12гс12.

Разом з тим, враховуючи, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 щодо автомобіля «Hyundai Tucson»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
застрахована відповідачем за Полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серії АВ № 6079348, відповідно до
якого відповідач взяв на себе
відповідальність за свого
страхувальника, тобто здійснив
страхування такого страхового ризику,
як відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки, особою, за рахунок якої
підлягає задоволенню набуте позивачем
право зворотної вимоги у розумінні ст.
993 ЦК України є саме - відповідач, як
страховик ОСОБА_3

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 04.03.2014 р. у справі № 910/14328/13.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Посилання відповідача на
безпідставність пред'явлення позовної
вимоги до нього, а не до винуватця ДТП -
ОСОБА_3 з огляду на неповідомлення
останнім відповідача, як страховика за
полісом серії АВ № 6079348, про ДТП, що
сталась 19.07.2012 р., не береться до уваги
судом, оскільки в силу вимог ст. 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів» неповідомлення
страхувальником страховика про ДТП є
лише підставою для подання страховиком
(відповідачем) регресного позову до
застрахованої особи, винної у ДТП, на
суму виплаченого страхового
відшкодування, та не звільняє
страховика (відповідача) від
відповідальності за завдану
страхувальником (ОСОБА_3) шкоду.

Враховуючи, що у вчиненні ДТП визнано
обох водіїв, а також беручи до уваги те,
що розмір франшизи становить 1000,00 грн.,
стягненню з відповідача підлягає 513,36
грн. страхового відшкодування.

За таких обставин, суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (з урахуванням
пояснень № 386 АПС від 26.03.2014 р.) у повному
обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат у
даній справі слід зазначити наступне.

Згідно з приписами ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Як зазначено у пункті 4.7 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 р., частиною другою статті 49
ГПК передбачено, що в разі коли спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.

Водночас, згідно з п. 6.6 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» № 7
від 21.02.2013 р., зменшення позивачем
розміру позовних вимог є підставою для
повернення йому тільки сплаченої суми
судового збору згідно з пунктом 1
частини першої статті 7 Закону (з
урахуванням наведеного в підпункті 4.7
пункту 4 цієї постанови); що ж до інших
судових витрат, то в такому разі вони у
відповідній частині покладаються на
позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про судовий збір», сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі: 1) зменшення
розміру позовних вимог або внесення
судового збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Поряд з цим, пунктом 4.6 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 р. (із
змінами та доповненнями) передбачено,
що зменшення розміру позовних вимог,
згідно з пунктом 1 частини першої
статті 7 Закону України «Про судовий
збір», є підставою для повернення
відповідної суми судового збору; що ж
до інших судових витрат, то в такому
разі вони у відповідній частині
покладаються на позивача. Якщо ж таке
зменшення пов'язане з частковим
визнанням та задоволенням позову
відповідачем після подання позову, то
судові витрати у відповідній частині з
урахуванням припису частини другої
статті 49 ГПК покладаються на
відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, судовий
збір був сплачений ПрАТ «Страхова
компанія «Українська страхова група»
за мінімальною ставкою, у зв'язку з чим
він не підлягає поверненню судом з
Державного бюджету України.

Водночас, витрати по сплаті судового
збору, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
32-34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта» (07300, Київська обл.,
Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул.
Набережна, буд. 7, код 31704186) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (03038, м. Київ,
Солом'янський р-н, вул. І. Федорова, 32А,
код 30859524) - 513 (п'ятсот тринадцять) грн. 36
коп. витрат зі страхового
відшкодування, 1827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 22.04.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна