ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
Справа № 904/9886/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Верхогляд
Т.А. - доповідача

суддів: Білецької Л.М., Тищик І.В.

секретар судового засідання: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Данилевський О.М
представник, довіреність №14-68 від
22.03.13;

від відповідача: Талан О.Л. представник,
довіреність №б/н від 27.08.12;

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 904/9886/13

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі", м. Дніпропетровськ

про стягнення 74 253 744 грн. 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 904/9886/13 (суддя Манько
Г.В.) позов задоволено частково.

Залишено без розгляду провадження у
справі в частині стягнення
заборгованості у сумі 20 870 324 грн. 10 коп.

Стягнуто з міського комунального
підприємства "Дніпропетровські міські
теплові мережі" на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
заборгованості за поставлений
природний газ в сумі 37 285 892 грн. 53 коп., 3%
річних 1 036 842 грн. 67 коп., інфляційні
втрати 232 624 грн. 87 коп., пені 415 418 грн. 05
коп., 7% штрафу 1 054 820 грн. 50 коп., судовий
збір 46 178 грн. 22 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції послався на те, що в
провадженні господарського суду
Дніпропетровської області знаходиться
справа № 21/5005/4856/2012 про стягнення з
міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" на користь публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
заборгованості за природний газ,
поставлений у жовтні 2011 року в сумі 20 870
324 грн. 10 коп. Стягнення заборгованості
за цей же період є предметом розгляду і
у даній справі, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України є підставою залишити вимоги
позивача в цій частині без розгляду.

Також суд послався на доведеність
порушення відповідачем вимог ст.ст.525,
526 Цивільного кодексу України, правом
позивача відповідно до ст.625 Цивільного
кодексу України стягнути суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми.

Скориставшись наданим ст.233
Господарського кодексу України правом
зменшити штрафні санкції - пеню та 7%
штрафу, суд послався на скрутне
фінансове становище відповідача та
його важливе стратегічне значення для
міста.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою.

В апеляційній скарзі зазначає на
порушення господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Вважає неправомірним залишення без
розгляду провадження у справі в
частині стягнення заборгованості у
сумі 20870324 грн. 10 коп., та неправомірне
зменшення штрафних та фінансових
санкції.

Зазначає, що предметом позову по справі
№ 21/5005/4856/2012 є стягнення основного
боргу і штрафних санкцій нарахованих
по 10.05.2012 року, а в справі 904/9886/13
предметом позовних вимог не було
стягнення основного боргу за актом
приймання-передачі природного газу за
жовтень 2011 року. За вказаним актом за
порушення грошового зобов'язання було
заявлено лише 3 % річних за період з
11.05.2012 року по 21.01.2013 року, тому висновки
суду, як вважає скаржник, не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Вважає, що підстави для зменшення
штрафу та пені у суду були відсутні, ним
не враховано особливості майнового
стану сторін, які беруть участь у
зобов'язанні.

Просить оскаржуване рішення скасувати
в частині:

- залишення позову без розгляду на суму
20870324 грн. 10 коп.,

- відмови у стягненні 5 225 055 грн. 37 коп.
пені, 6 661 952 грн. 16 коп. 7% штрафу, 1 242 768
грн. 78 коп. 3% річних;

Прийняти в цій частині нове рішення, за
яким:

- стягнути з відповідача на користь
позивача 5 225 055 грн. 37 коп. пені, 6 661 952
грн. 16 коп. 7% штрафу, 1 242 768 грн. 78 коп. 3%
річних, а також 20870324 грн. 10 коп.
основного боргу. В іншій частині
рішення залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу
представник відповідача спростовує
доводи апелянта, просить залишити
оскаржуване рішення господарського
суду без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню в силу
наступного:

З наявних в справі доказів вбачається,
що між публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (позивач) та
міським комунальним підприємством
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" (відповідач), 30.09.2011 року було
укладено договір №14/2484/11 на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до якого позивач
зобов'язався передати у власність
відповідача у ІV кварталі 2011 року та у
2012 році імпортований природний газ, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити газ на умовах договору (п.1.1
договору) ( том 1 а.с.13-21).

Відповідно до п.2.1 договору позивач
передає відповідачу з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року газ в обсязі до 36 300 тис. куб.
м. (тридцять шість мільйонів триста
тисяч куб. метрів), у тому числі по
місяцях кварталів.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачу у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

Як встановлено судом першої інстанції,
на виконання умов договору в жовтні 2011
року та з жовтня по грудень 2012 року
позивач передав, а відповідач отримав
природний газ об'ємом 27 447, 659 тис. м.куб.
на суму 131 118 333грн 55коп., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу ( том 1 а.с.22-27).

Зокрема за жовтень 2011 року відповідач
отримав природний газ на суму 20 878 724
грн. 10 грн. (том 1 а.с.22,23).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач зазначив наступні обставини:

- факт поставки відповідачу за наданими
ним актами приймання - передачі
природного газу за період з жовтня 2011
року по 31.12.2012 року на суму 131 118 333 грн.
55 коп.;

- часткову оплату за вказаний період в
розмірі 72 962 116 грн. 92 коп.;

- наявність заборгованості в сумі 58 156
216 грн. 63 коп.

Склавши зазначені суми заборгованості
та оплати, підтверджується факт
отримання відповідачем природного
газу за спірний період в розмірі 131 118
333 грн. 55 коп. (72 962 116 грн. 92 коп. + 58 156
216 грн. 63 коп. = 131 118 333 грн. 55 коп.).

З матеріалів справи вбачається, що на
час розгляду даної позовної заяви в
провадженні господарського суду
Дніпропетровської області знаходилася
справа № 21/5005/4856/2012 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про стягнення з
міського комунального підприємства
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" заборгованості за поставлений
у жовтні 2011року природний газ в сумі 20
870 324 грн. 10 коп. (том 1 а.с.76-80).

На час розгляду апеляційної скарги
постановлено судове рішення у вказаній
господарській справі, яке залучено до
матеріалів справи.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.02.2014
року у справі № 21/5005/4856/2012 встановлено,
що у жовтні 2011 року відповідно до
договору №14/2484/11 від 30.09.2011 року міське
комунальне підприємство
"Дніпропетровські міські теплові
мережі" отримало від публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
природній газ на суму 20 878 724 грн. 10
грн. Частково сплачено за жовтень 2011
року 8 400 грн.

Також судом зазначено, що у позовній
заяві позивач - публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" зазначає на
наявність заборгованості в сумі 20 870 324
грн. 10 коп., що і стало причиною спору.

Як вірно зазначив господарський суд в
оскаржуваному судовому рішенні,
предмет розгляду у справі № 21/5005/4856/2012
аналогічний предмету розгляду у справі
№ 904/9886/13. Отже, відповідно до положень
п. 2 ч. 1 ст. 81 Господарського
процесуального кодексу України суд
правомірно залишив вимоги позивача в
частині стягнення заборгованості за
жовтень 2011 року в розмірі 20 870 324 грн. 10
коп. без розгляду.

При розгляді апеляційної скарги
апелянт висновок оскаржуваного
рішення щодо вказаних обставин не
спростував.

Щодо задоволення судом вимог про
стягнення заборгованості за інші
періоди, в яких відповідач за спірним
договором отримав природний газ, слід
зазначити наступне:

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Аналогічні положення передбачено ст.193
Господарського кодексу України.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідач не надав доказів належного
виконання ним зобов'язання, суму
заборгованості не заперечує.

Відповідно до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання
відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у
азі невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора повинен сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Статтею 233 Господарського кодексу
України передбачено, що суд має право
зменшити штрафні санкції. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Підпунктом 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року
визначено, що вирішуючи, в тому числі й
з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 ст.83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятком, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

На думку суду, в матеріалах справи є в
наявності належні та допустимі докази,
які свідчать про високу ступінь
виконання відповідачем зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, виключність
цих обставин, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки (штрафу, пені)
таким наслідкам, поведінки винної
сторони (в тому числі вжиття
відповідачем заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків) тощо.

Таким чином, у суду першої інстанції
при винесенні рішення були всі
підстави для зменшення розміру пені та
штрафу, що підлягають стягненню.

Враховуючи вищевикладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що при
розгляді апеляційної скарги апелянт
відповідно до ст.ст.33,34 Господарського
процесуального кодексу України не
спростував доводи оскаржуваного ним
судового рішення. Рішення суду
постановлено у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В :

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 904/9886/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя:
Т.А. Верхогляд

Суддя:
І.В. Тищик

Суддя:
Л.М.Білецька

Підписано в повному обсязі 15.04.2014 року.