м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4621/14 24.04.14

За позовом Державне геофізичне
підприємство "Укргеофізика"

до ПАТ "Укргазвидобування"

про стягнення 1 190 717,45 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Луценко С.В.(дов.
від 09.12.2013)

Від відповідача Топов
В.Г.(дов. від 17.12.2013)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості в зв`язку з неналежним
виконанням умов договору на виконання
геофізичних досліджень і
прострілювально-вибухових робіт у
свердловинах № БУ 554/04-09 від 28.12.2009 в
розмірі 1 190 717,45 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.03.2014 порушено провадження у
справі №910/4621/14 та призначено до
розгляду на 10.04.2014.

10.04.2014 в судовому засіданні оголошено
перерву на 24.04.2014 для подання
додаткових доказів по справі.

В судове засідання 24.04.2014 прибули
представники позивача та відповідача,
дали пояснення по справі

Представник позивача подав суду заяву
про зменшення позовних вимог на 600 000,00
грн., у зв'язку зі сплатою даної суми
відповідачем 18.04.2014, про що подав
відповідну копію банківської виписки.

В іншій частині позивач позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача не
заперечував проти позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Полтавська експедиція по геофізичним
дослідженням в свердловинах, яка
являється відокремленим підрозділом
Державного геофізичного підприємства
„Укргеофізика" (надалі - позивач) та
філія ПАТ «Укргазвидобування»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» БУ «Укрбургаз»
(надалі - відповідач), уклали договір №
БУ 554/04-09 від 28.12.2009 року (надалі -
Договір) на виконання геофізичних
досліджень, прострілювально-вибухових
робіт.

Відповідно до п. 1.1. договору ЗАМОВНИК
доручає, а ПІДРЯДНИК зобов'язується
виконати геофізичні дослідження
(надалі ГДС), прострілювально-вибухові
роботи (ПВР) в обсязі, передбаченому
замовленнями із зазначенням площ і
номерів свердловин.

Згідно з п. 2.1. договору ПІДРЯДНИК усі
геофізичні роботи виконує згідно
керівних документів і стандартів
(„Технічної інструкції по проведенню
ГДРС", „Правил ТБ при ГРР" „Єдиних
правил безпеки при вибухових роботах",
Галузевого стандарту України
„Геофізичні дослідження та роботи у
нафтогазових свердловинах. Основні
вимоги" (ГСТУ 4 І-00032626- 00-024-2000) та іншої
чинної нормативно-технічної
документації. Усі роботи ПІДРЯДНИК
проводить своєю робочою силою,
технічними та матеріальними ресурсами
з використанням прогресивних
технологій, які забезпечують високий
рівень якості та зменшення вартості
виробництва. При необхідності для
проведення ГДРС залучається робоча
сила і матеріально-технічні ресурси
ЗАМОВНИКА (бурової організації
(власника свердловини). Для виконання
ГДС та ПВР ПІДРЯДНИК може залучати
субпідрядників, за роботу яких несе
відповідальність ПІДРЯДНИК.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до умов договору позивач
свої зобов'язання виконав, про що було
підписано Сторонами акти
приймання-передачі виконаних робіт:

1. № 1 за січень 2010 року на 6 808 696,80
грн.;

2. № 1 за березень 2010 року на суму 1
274 815,20 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору вартість
робіт визначається згідно з переліком
геофізичних робіт у свердловинах
наданих Замовником(Додаток № 1) та
розраховується по «Збірнику розцінок
на геофізичні дослідження і роботи в
свердловинах на нафту і газ НАК
«Нафтогаз України» від 01.01.2008 і складає
8 500 000,00 грн.

Згідно з п. 5.2. договору оплата робіт за
цим договором здійснюється в
національній валюті України шляхом
перерахування замовником грошових
коштів на поточний рахунок підрядника
на підставі актів прийому-передачі про
виконані роботи.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до пункту 5.2 Договору
відповідач своєчасно, в повному обсязі
розрахунки за виконані роботи не
здійснив, розрахував лише частково, а
саме на суму 1 697 089,24 грн.

Отже, станом на день розгляду справи за
відповідачем рахується заборгованість
в сумі 590 717,45 грн.

30.01.2014 відповідачу було направлено
претензію, з вимогою в добровільному
порядку погасити заборгованість, яка
залишилась без відповіді.

Суд зазначає, що у разі відсутності
коштів для оплати замовник був вправі
та мав фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Таким чином, відповідач своїми діями
(не проведення розрахунків за виконані
роботи) порушив умови договору щодо
належного та добросовісного виконання
зобов'язання по договору, наслідком
чого є неотримання позивачем коштів у
сумі 590 717,45 грн.

Відмова в оплаті - є відмовою у
виконанні взятих на себе за договором
зобов'язань, а це порушення умов
договору і прав позивача на отримання
узгоджених сум зобов'язання, що
зумовило звернення останнього до суду
із вимогою про зобов'язання примусово
сплатити суми грошового зобов'язання.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно ч. 3 ст. 875 цього Кодексу до
договору будівельного підряду
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Оскільки відповідач не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором щодо
оплати здійснених позивачем робіт, то
позовні вимоги про стягнення з нього
грошових коштів в розмірі 590 717,45 грн. є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

В частині позовних вимог до
відповідача про стягнення 600 000,00 грн.
суд припиняє провадження у зв'язку зі
сплатою боргу відповідачем в цій
частині, а також у зв'язку із заявою
позивача про зменшення розміру
позовних вимог в цій частині.

Розглянувши докази позивача про сплату
відповідачем частини основного боргу,
заслухавши думку позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає за
доцільне припинити провадження у
справі в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 600 000,00 грн. При цьому суд
враховує, що дане припинення
провадження у справі не суперечить
вимогам чинного законодавства і не
порушує чиї-небудь права та
охоронювані законом інтереси.

Згідно з п. 1.1. ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Частиною 2 статті 80 ГПК України
встановлено, що у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині
стягнення з ПАТ "Укргазвидобування"
основного боргу в розмірі 600 000,00 грн.

2. В іншій частині позов Державного
геофізичного підприємства
"Укргеофізика" задовольнити в повному
обсязі.

3. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування" (04053, м.
Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) на користь Державного
геофізичного підприємства
"Укргеофізика" (03057, м. Київ, вул.
С.Перовської, 10, )
основний борг в розмірі 590 717(п'ятсот
дев'яносто тисяч сімсот сімнадцять)
грн. 45 коп. та судовий збір у розмірі 23
814(двадцять три тисячі вісімсот
чотирнадцять) грн. 35 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
25.04.2014