ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

"23" квітня 2014 р.
справа № 16/5027/545/2011

Суддя господарського суду
Чернівецької області Гурин М.О.

Розглянув скаргу стягувача: дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на дії підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області

у справі №16/5027/545/2011 за позовом
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Чернівцігаз", м. Чернівці

про стягнення заборгованості за
невиконання умов мирової угоди на
загальну суму 1035464,63 грн.

Представники сторін:

від стягувача - Чижевська Р.В.,
представник за довіреністю від 30.12.2013
р.;

від боржника - Попов В.Д., представник за
довіреністю від 11.01.2014 р.;

від органу ДВС - Семенов М.В.,
представник за довіреністю від 08.01.2014р.;

від ГУЮ у Чернівецькій області - не
з'явився

ВСТАНОВИВ: Рішенням господарського
суду Чернівецької області від 05.07.2011 р.
у справі №16/5027/545/2011 задоволено позов
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", стягнуто на її
користь з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Чернівцігаз" 896646,35 грн.
основного боргу, 105891,78 грн. інфляційних,
32926,50 грн. три проценти річних, 10355,00
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Стягувач ДК "Газ України" звернувся зі
скаргою в порядку ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України в якій
просить:

- визнати неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області (далі - ВПВР УДВС),
які полягають у винесенні постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 10.02.2014 р. ВП №28236923 з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 18.07.2011 р. у справі
№16/5027/545/2011;

- визнати незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 10.02.2014 р. ВП №28236923 з примусового
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області від 18.07.2011 р. у
справі № 16/5027/545/2011.

В обґрунтування вказаної скарги,
стягувач посилався на те, що постанова
про закінчення виконавчого
провадження від 10.02.2014 р. ВП №28236923
винесена з порушенням ст. 2 Закону
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" № 3319 від
12.05.2011р., Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.08.2011р. № 894 та п.14 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження".
Скаржник стверджував, що відповідно до
п. 6 Порядку для списання
заборгованості кожен учасник
процедури списання утворює комісію з
питань списання заборгованості, до
складу якої обов'язково входить
керівник такого учасника як голова
комісії та головний бухгалтер і яка
визначає обсяг заборгованості, що
підлягає списанню, у розрізі
контрагентів. Списання заборгованості
проводиться па підставі протоколів
зазначеної комісії, затверджених її
головою. Датою списання заборгованості
є дата затвердження протоколу. Проте,
відповідний акт списання підписаний
лише одним учасником процедури
списання - боржником, що є, на думку
скаржника, порушенням самої процедури
списання. Отже, підстави для закінчення
виконавчого провадження на підставі
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" були відсутні, а
відповідні дії державного виконавця
були неправомірними.

Ухвалою Господарського суду
Чернівецької області від 03.03.2014р.
розгляд скарги призначено у судовому
засіданні 18.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 18.03.2014р.
залучено відповідачем по скарзі
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області та відкладено
розгляд скарги на 01.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 01.04.2014р.
розгляд скарги відкладено на 23.04.2014 р.

23.04.2014 р. господарським судом
Чернівецької області отримано
письмові пояснення ДК "Газ України" в
яких останній вказує на те, що станом на
31.03.2014 р. заборгованість ПАТ
"Чернівцігаз" перед ДК "Газ України" по
договору №2290 (передаточний баланс від
31.12.1999р.) обліковується в сумі 138818,28 грн.,
яка складається з інфляційних - 105891,78
грн., 3% річних - 32926,50 грн. у справі
№16/5027/545/2011.

23.04.2014 р. до господарського суду
Чернівецької області надійшов відзив
ПАТ "Чернівцігаз" на скаргу згідно
якого боржник просить відмовити в
задоволенні скарги повністю.

В судовому засіданні 23.04.2014 р.
представник стягувача просив
задовольнити подану ним скаргу в
повному обсязі

Представники боржника та органу ДВС
заперечували проти задоволення скарги
на дії органу ДВС.

Представник Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області у судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.

В цій площині суд зазначає, що згідно
частини 3 статті 22 ГПК України сторони
зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Більш того, застосовуючи на підставі ч.1
ст. 4 Господарського процесуального
кодексу України і ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи ч.1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд зазначає, що
право особи на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку кореспондується з
обов'язком добросовісно користуватися
наданими законом процесуальними
правами, утримуватись від дій, що
зумовлюють затягування судового
процесу, та вживати надані
процесуальним законом заходи для
скорочення періоду судового
провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р.
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З урахуванням вищевикладеного суд
дійшов висновку, що незалежно від
відсутності у судовому процесі
представника Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області, у матеріалах справи достатньо
документів, які мають значення для
правильного вирішення спору, внаслідок
чого подана скарга, враховуючи
встановлені законом стислі строки її
розгляду, може бути розглянута за
наявними у справі документами
відповідно до вимог ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
суд дійшов висновку про часткове
задоволення скарги виходячи з
наступного.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 05.07.2011 р. у
справі №16/5027/545/2011 задоволено позов
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", стягнуто на її
користь з публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Чернівцігаз" 896646,35 грн.
основного боргу, 105891,78 грн. інфляційних,
32926,50 грн. три проценти річних, 10355,00
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

На виконання даного рішення
господарським судом видано наказ від
18.07.2011 р.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області (далі - державний виконавець)
від 19.08.2011 року відкрито виконавче
провадження ВП №28236923 з примусового
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області №16/5027/545/2011 від
18.07.2011 року, встановлено строк
добровільного виконання до семи днів з
моменту отримання постанови.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області від 10.02.2014 р. ВП №28236923 було
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 18.07.2011 р. у справі №16/5027/545/2011
на підставі п. 14 ч. 1 ст. ст. 49, 50 Закону
України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи,
після набрання судовим рішенням
чинності (18.07.2011 р.) та до дати відкриття
виконавчого провадження (19.08.2011 р.),
боржник у відповідності до приписів
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та згідно
Порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію,
затвердженого постановою КМУ №894 від
08.08.2011р., здійснив списання
заборгованості, яка утворилась по
договору №2290 від 04.01.2000 р. та мировою
угодою №7/137 від 17.08.2004 р. в сумі 3524818 грн.
укладеного з ДК "Газ України".

Списання коштів боржником зафіксовано
в протоколі №17 від 06.09.2011 р.

29.09.2011 р. ПАТ "Чернівцігаз" повідомило ДК
"Газ України" про списання
заборгованості згідно Закону України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" від 12.05.2011 року №3319-VI за
договором між ПАТ "Чернівцігаз" та ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України" №
2290 від 04.01.2000 року та мировою угодою №
7/137 від 17.08.2004 р. у загальній сумі 3524818,09
грн., що складається з наступних
складових:

- основний борг за договором - 3178182,08
грн.;

- 3 відсотки річних - 61974,20 грн.;

- індекс інфляції - 284661,81 грн.

Факт повідомлення ДК "Газ України" про
списання заборгованості
підтверджується письмовою інформацією
від 15.09.2011 р. за №03/1365/2, яка отримана
скаржником 29.09.2011 р. за вх. №14571/2, що не
заперечується представником скаржника
у судовому засіданні.

Сума державного мита та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу сплачені платіжним
дорученням №240 від 27.01.2012 р.

Згідно письмових пояснень ДК "Газ
України" станом на 31.03.2014 р.
заборгованість ПАТ "Чернівцігаз" перед
ДК "Газ України" по договору №2290
(передаточний баланс від 31.12.1999р.)
обліковується в сумі 138818,28 грн., яка
складається з інфляційних - 105891,78 грн., 3%
річних - 32926,50 грн. у справі №16/5027/545/2011.

З огляду на вищевикладене, судом
встановлено, що спір стосується
правомірності списання заборгованості
інфляційних сум, 3% річних.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію", дія цього Закону поширюється
на підприємства незалежно від їхніх
форм власності, що виробляють,
транспортують і постачають теплову та
електричну енергію, надають послуги з
диспетчерського управління об'єднаною
енергетичною системою України,
суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
та електричної енергії за регульованим
тарифом, Національну акціонерну
компанію "Нафтогаз України" та її
дочірні підприємства ДК "Газ України",
ДК "Укртрансгаз" ДК "Укргазвидобування",
ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП
"Енергоринок".

Згідно п.2.2 ст. Закону України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію",
заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи та із
змісту рішення суду №16/5027/545/2011 та
ухвали від 06.10.2004 р. по справі №7/137
періодом виникнення заборгованості з
основного грошового зобов'язання
(прострочення платежів), на яку
нараховані спірні суми, є жовтень 2001 р. -
вересень 2003 р. Отже, дія вищевказаного
Закону розповсюджується на спірні
правовідносини.

В свою чергу, порядок списання коштів,
визначених Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
визначено в Постанові Кабінету
Міністрів №894 від 08.08.2011р. "Про
затвердження порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергії" (далі Порядок). Так,
у відповідності до п.1 Порядку, цей
Порядок визначає механізм списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
та електричну енергію, зокрема із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій, що нараховані на
заборгованість за природний газ, а
також за кам'яне і буре вугілля, газ
нафтопереробки, нафтопродукти і
природний газ підприємств, що
виробляють електричну енергію, перед
Держрезервом, яку реструктуризовано
відповідно до рішень Кабінету
Міністрів України, відповідно до
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" (далі -
заборгованість). Дія цього Порядку
поширюється на підприємства незалежно
від форми власності, що виробляють,
транспортують і постачають теплову та
електричну енергію, надають послуги з
диспетчерського управління об'єднаною
енергетичною системою, суб'єктів
господарювання, що здійснюють
постачання природного газу та
електричної енергії за регульованим
тарифом, Національну акціонерну
компанію "Нафтогаз України" та її
дочірні компанії "Газ України",
"Укртрансгаз", "Укргазвидобування", а
також державне акціонерне товариство
"Чорноморнафтогаз" і державне
підприємство "Енергоринок" (далі -
учасники процедури списання).

Відповідно до п.4 Порядку, обсяг
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
визначається з урахуванням вимог
законодавства з питань інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, документів та
розрахунків і списується: учасниками
процедури списання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом або
виробляють,транспортують і постачають
теплову енергію, перед дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (далі - компанія "Газ України") -
у сумах, що обліковуються в
бухгалтерському обліку таких
учасників; компанією "Газ України" - у
сумах, що обліковуються в її
бухгалтерському обліку, включаючи
заборгованість ліквідованих
підприємств, що виробляють,
транспортують і постачають теплову
енергію.

Пунктом 5 Порядку визначено, що
учасники процедури списання, крім тих,
що зазначені у пункті 4 цього Порядку,
списують заборгованість за природний
газ в узгоджених сумах, що
обліковуються в їх бухгалтерському
обліку та підтверджуються актом
звіряння заборгованості, який включає
загальний обсяг заборгованості та
обсяг заборгованості, яку
передбачається списати. При цьому
списання заборгованості учасниками
процедури списання, яким належить 50 і
більше відсотків акцій (часток, паїв) у
статутних капіталах господарських
товариств, частка держави в яких
становить 100 відсотків, здійснюється за
погодженням з органами, уповноваженими
управляти такими учасниками.

Відповідно до п.6 Порядку, для списання
заборгованості кожен учасник
процедури списання утворює комісію з
питань списання заборгованості, до
складу якої обов'язково входить
керівник такого учасника як голова
комісії та головний бухгалтер і яка
визначає обсяг заборгованості, що
підлягає списанню, у розрізі
контрагентів. Списання заборгованості
проводиться на підставі протоколів
зазначеної комісії, затверджених її
головою. Датою списання заборгованості
є дата затвердження протоколу.

У відповідності до вищевказаних норм
законодавства, боржником видано 05.09.2011
р. наказ №158 "Про створення робочої
комісії з питань списання
заборгованості за природний газ".

06.09.2011р. відбулось засідання комісії
боржника, на якому прийнято рішення про
списання заборгованості, яка
утворилась по договору №2290 від 04.01.2000 р.
та мировою угодою №7/137 від 17.08.2004 р. в
сумі 3524818 грн. укладеного з ДК "Газ
України". Вказане рішення зафіксовано
протоколом №17 від 06.09.2011р. і скаржник
був повідомлений про факт списання
даної заборгованості що
підтверджується письмовою інформацією
від 15.09.2011 р. за №03/1365/2, яка отримана
скаржником 29.09.2011 р. за вх. №14571/2, що не
заперечується представником скаржника
у судовому засіданні.

На момент списання боржником
вищевказаної суми, розмір 3% річних та
інфляційних вже було визначено у
відповідності до приписів діючого
законодавства, (ця сума стягнута
рішенням від 05.07.2011 р.).

У постанові від 15.10.2013р. за результатами
розгляду заяви дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" про
перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 16 квітня 2013 року у справі
№5011-27/6245-2012 за позовом концерну "Міські
теплові мережі" до дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" про
зобов'язання вчинити дії, Верховний Суд
України також зауважив, що
односторонній протокол комісії з
питань списання заборгованості є
достатньою підставою для списання
заборгованості з пені, штрафних та
фінансових санкцій, відповідно до
пункту 2.2. статті 2 Закону України
№3319-VІ.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку, що дії боржника по списанню
спірних коштів є правомірними та
такими, що відповідають приписам
Закону України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та Порядку
списання заборгованості за природний
газ та електричну енергію,
затвердженого постановою КМУ №894 від
08.08.2011р.

При цьому, помилковими є твердження
скаржника про те, що списання стягнутих
рішенням суду 3% річних та інфляційних
повинно бути здійснено шляхом
укладення відповідного договору
згідно п. 7 Порядку, оскільки редакція
даного пункту фактично регулює не
порядок списання коштів у разі
відсутності відповідного судового
рішення, а спосіб визначення їх
розміру.

Так, у відповідності до п.7 Порядку,
заборгованість із сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій (3
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані учасникам процедури
списання на заборгованість за
природний газ, спожитий ними у період з
1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо
стягнення яких до набрання чинності
Законом розпочата процедура судового
врегулювання спору і відсутнє судове
рішення, яке набрало законної сили,
визначається у відповідних договорах,
що укладаються між учасниками
процедури списання відповідно до
Цивільного та Господарського кодексів
України.

Порядок же списання визначений у п.6
Порядку та дотриманий боржником -
відповідачем по справі.

До того ж, як вищевказане, на момент
списання відповідачем грошових коштів,
суми 3% річних, інфляційних сума
заборгованості вже була визначена в
судовому рішенні по справі №16/5027/545/2011,
яке набрало чинності, а отже такі суми
не підлягають ще узгодженню сторонами
шляхом укладення договору, про який
йдеться у п.7 Порядку.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Стягнуті ж рішенням суду інфляційні та
3% річних вважаються списаними 06.09.2011 р.
у відповідності до вищевказаного
Закону "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію" та Порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусового
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, що спрямовані
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до цього Закону і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Статтею 49 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що виконавче
провадження підлягає закінченню у
разі:

1) визнання судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання;

3) смерті або оголошення померлим
стягувача чи боржника, визнання
безвісно відсутнім боржника або
стягувача, ліквідації юридичної особи -
сторони виконавчого провадження, якщо
виконання їх обов'язків чи вимог у
виконавчому провадженні не допускає
правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі;

6) закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення;

7) передачі виконавчого документа
ліквідаційній комісії (або
ліквідатору) у разі ліквідації
боржника-юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом;

9) повернення виконавчого документа без
виконання на вимогу суду або іншого
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа
за належністю до іншого відділу
державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого
документа за відновленим виконавчим
провадженням у строки, визначені
статтею 51 цього Закону;

14) списання згідно із Законом України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Суд звертає увагу на те, що постанова
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області від 10.02.2014 р. ВП
№28236923 про закінчення виконавчого
провадження містить посилання на п. 14 ч.
1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження",
згідно якої виконавче провадження
підлягає закінченню у разі списання
згідно із Законом України "Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документу.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України
"Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" визнано строк дії зазначеного
закону до 30.06.2012 року. Однак, враховуючи,
що заборгованість була списана та
сплачена боржником у повному обсязі,
відповідно до п.8 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
фактичне виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
є підставою для закінчення виконавчого
провадження. Тому, не зазначення або
неправильне зазначення правової
підстави (процесуальної норми) у
постанові про закінчення виконавчого
провадження не може бути підставою для
визнання дій державного виконавця
неправомірними у випадку прийняття
правильного по суті рішення.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Вищий господарський суд
України від 10.07.2013 р. по справі
№5023/3418/11(49/206-10).

Суд звертає увагу, що скаржник не надав
суду доказів оскарження у
встановленому законом порядку ДК "Газ
України" списання заборгованості ПАТ
"Чернівцігаз" по Договору №2290 від 04.01.2000
р. та мировій угоді по справі №7/137.

Приймаючи до уваги викладене, суд
зазначає, що у державного виконавця
були відсутні підстави для подальшого
здійснення виконавчого провадження за
наказом господарського суду
Чернівецької області від 18.07.2011 року у
справі №16/5027/545/2011.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Згідно зі
статтею 43 цього ж кодексу
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись Законом.

Згідно п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" від 17.10.2012 року №9 за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку про те, що при здійсненні
виконавчого провадження за наказом
господарського суду Чернівецької
області від 18.07.2011 року у справі
№16/5027/545/2011 державний виконавець діяв у
відповідності до Закону України "Про
виконавче провадження", у зв'язку з чим,
скарга Дочірньої компанії "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" на дії
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області є
необґрунтованою, не підтвердженою
документами, у зв'язку з чим подану
скаргу слід відхилити.

Керуючись статтями 86, 121-2
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

УХВАЛИВ:

Доводи скаржника визнати
неправомірними і скаргу дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" на дії відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області, які полягають у винесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 10.02.2014 р. ВП №28236923 з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 18.07.2011 р. у справі №16/5027/545/2011
та визнання незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 10.02.2014 р. ВП №28236923 з примусового
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області від 18.07.11 у справі
№ 16/5027/545/2011 відхилити.

Суддя
М.О. Гурин