ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р.
Справа № 911/3343/13

За позовом ФОП - ОСОБА_1, м.
Корсунь-Шевченківський

до ФОП - ОСОБА_2, м. Вишневе

третя особа ФОП - ОСОБА_3, м. Вишневе

про визнання договору
недійсним

та за зустрічним позовом ФОП - ОСОБА_2,
м. Вишневе

до ФОП - ОСОБА_1, м.
Корсунь-Шевченківський

про стягнення 72 848 грн. 16 коп.

Суддя - Мальована Л.Я.

за участю представників:

позивача, за первісним позовом - ОСОБА_4
(дов. № б/н від 16.07.2013 року);

відповідача, за первісним позовом -
ОСОБА_2;

відповідача, за первісним позовом -
ОСОБА_5 (дов. № 1/28/03/2014 від 28.03.2014 року);

третьої особи - ОСОБА_3

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання договору оренди нежитлового
приміщення № 1 від 19.10.2012 р. недійсним,
який був укладений між ФОП - ОСОБА_1
(позивач) та ФОП - ОСОБА_2 (відповідач).

29 січня 2014 року до загального відділу
господарського суду Київської області
від позивача надійшла заява про зміну
підстав позову, в якій зазначає, що
відповідач не є власником переданого
за договором житлового приміщення, а
також те що вказане приміщення не
введено в експлуатацію. Крім того,
позивач в даній заяві посилається на
те, що відповідач до укладення договору
оренди не повідомив позивача, що
нежитлове приміщення, яке є предметом
договору, частково займає землі
загального користування Вишневої
міської ради в орієнтованому розмірі 13
кв. м.

Представник відповідача через
загальний відділ суду 18.02.2014 року подав
зустрічний позов про стягнення з
фізичної особи - ОСОБА_1 72 848 грн. 16 коп.
заборгованості за договором оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012 р.
за період червень - грудень 2013 р., який
прийнято судом для спільного розгляду
з первісним позовом відповідно до ст. 60
ГПК України.

В судовому засіданні 28.03.2014 року
позивач підтримав позовні вимоги за
первісним позовом, відповідач проти
первісного позову заперечив, підтримав
свої вимоги за зустрічним позовом.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

19.10.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 1 (далі -
договір), за умовами якого орендодавець
передає, а орендар приймає приміщення в
строкове платне користування, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 62,0 кв. м., стан об'єкту,
що орендується на момент передачі в
оренду - задовільний.

Пунктом 2.1 договору сторони визначили,
що вступ орендаря у строкове платне
користування нерухомим майном настає
одночасно із підписанням сторонами
договору та акту прийому-передачі
вказаного нерухомого майна.

Термін дії Договору визначений у п. 7.1
договору та становить з 19.10.2012 по 31.10.2014
(включно).

Відповідно до пункту 4.11 договору
орендар має право протягом строку дії
договору передати орендоване
приміщення в суборенду тільки за умови
письмового погодження з орендодавцем.

За актом приймання-передачі від 19.10.2012,
орендодавець передав, а орендар
прийняв у користування нежитлове
приміщення загальною площею 62,0 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 для
здійснення господарської діяльності.
Майно, що передається орендарю
знаходиться в належному технічному
стані, відповідає санітарним та
протипожежним нормам, вимогам
договору, капітального ремонту не
потребує.

Однак, позивач просить визнати
вказаний договір недійсним, та
посилається на те, що власником частини
об'єкту оренди (приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 62,0 кв. м) є ОСОБА_3, а
тому відповідач, укладаючи оспорюваний
правочин, розпорядився нерухомим
майном, яке йому не належало.

Згідно частини 1 ст. 761 ЦК України
право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права.

Згідно із витягу Комунального
підприємства "Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради Київської області" №
22422553 від 08.04.2009 року власниками майна,
саме нежитлового приміщення, магазину
площею 62 кв.м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
Вказано майно належить останнім на
праві приватної часткової спільної
власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Суб'єктами права спільної
часткової власності можуть бути
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади.

Згідно ч.1, 2 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи оригіналу доручення від 19.10.2012
року ФОП ОСОБА_3 доручила ФОП ОСОБА_2
право розпорядження належним їй
майном, а саме: Ѕ частки нежилого
приміщення, площею 31,0 кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

За вимогами частини 1 статті 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В розумінні зазначених правових норм
позивачем не доведено суду
обґрунтованість позовних вимог та не
надано належних доказів, що
підтверджують невідповідність
спірного договору умовам чинного
законодавства, а зазначені у позові
обґрунтування позовних вимог не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи.

За таких обставин, враховуючи, що
позивачем за заявленими вимогами та їх
правовими підставами не доведено
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочинів
недійсними, суд прийшов до висновку, що
вимоги позивача про визнання недійсним
договору оренди нежитлового
приміщення № 1 від 19.10.2012 року є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Відповідач проти первісного позову
заперечив, подавши зустрічний позов
про стягнення з відповідача 72 848,16 грн.
заборгованості за договором оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012
року, за умовами якого Орендодавець
передає, а Орендар приймає приміщення в
строкове платне користування, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 62,0 кв. м., стан об'єкту,
що орендується на момент передачі в
оренду - задовільний.

Відповідно до розділу 3 Договору,
сторони встановили порядок
розрахунків орендних платежів. Орендна
плата сплачується орендарем готівкою у
касу орендодавця не пізніше 15 числа
поточного місяця. Сума орендної плати
за поточний місяць складає 21 дол. США за
один кв.м. у гривневому еквіваленті по
курсу НБУ на день оплати, без ПДВ.
Розмір першої сплати проводиться до 10
листопад 2012 року і включає в себе
орендну плату за листопад 2012 року і
жовтень 2014 року. До орендної плати не
входить вартість комунальних та інших
послуг, що надає орендодавець орендарю.
Орендар сплачує окремо від орендної
плати на підставі виставлених
орендодавцем рахунків: водопостачання
та водовідведення - по лічильнику;
експлуатаційні витрати; витрати
пов'язані з експлуатацією охоронної
сигналізації.

За погодженням з власником, на підставі
договору суборенди №25/10-12 від 25.10.2012,
укладеного між фізичною особою ОСОБА_1
та ТОВ «Вітамін-1», приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 62,0 кв. м., було
передано суборендарю у користування.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 20.05.2013 року у
справі № 911/767/13-г за позовом ФОП ОСОБА_2
до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 59 034,46 грн.,
яке залишено без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.08.2013 року,
позовні вимоги задоволено повністю та
стягнуто з позивача за первісним
позовом заборгованість по орендній
платі за період з січня по травень 2013
року в сумі 59 034,46 грн.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
за первісним позовом про те, що він
звертався до відповідача з вимогою про
дострокове розірвання договору оренди
нежитлового приміщення № 1 від 19.10.2012
року, оскільки, відповідно до п. 7.4.
договору, яким передбачено, що за
письмовою вимогою орендаря даний
договір може бути достроково
розірваний, якщо орендовані приміщення
в силу обставин (за винятком
форс-мажору), за які орендар не
відповідає, виявиться в стані не
придатному для користування. Як
зазначалось вище орендоване
приміщення було в належному стані і
ремонту не потребує. Крім того, суду не
було надано доказів вручення або
надсилання на адресу відповідача за
первісним позовом вимоги та не подано і
акту приймання-передачі майна, тому суд
дійшов висновку, що договір є чинним на
день розгляду справи.

Отже, позивач виконав взяті на себе
зобов'язання з передачі в оренду
приміщення, а відповідач не виконав
належним чином взяті зобов'язання щодо
сплати орендних платежів та станом на
момент винесення рішення має перед
позивачем заборгованість у сумі 72 848
грн. 16 коп.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача боргу в сумі 72 848 грн. 16 коп. є
обґрунтованими.

За таких обставин, позовні вимоги за
первісним позовом задоволенню не
підлягають, позовні вимоги за
зустрічним позовом доведені та
обґрунтовані, відповідачем за
зустрічним позовом не спростовані,
тому підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за
зустрічним позовом згідно зі ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 60, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, ст.ст. 321, 392 Цивільного кодексу
України, Господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог за
первісним позовом відмовити повністю.

2. Позовні вимоги за зустрічним
позовом задовольнити в повному обсязі.

3. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, (АДРЕСА_3,
реєстраційний номер фізичної особи -
підприємця в ЄДР НОМЕР_2) на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) - 72 848 (сімдесят
дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 16
коп. боргу, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Мальована Л.Я.