номер провадження справи 30/11/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014
Справа № 908/522/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» (юридична адреса: 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50; адреса для листування:
69065, м. Запоріжжя, пл. Інженерна, 1)

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1)

про стягнення 9402,70 грн.,

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача - Піскун О.С., довіреність
№ 3633-О від 18.09.2013 р.;

від відповідача - не з'явився;

До господарського суду Запорізької
області звернулося Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за Договором
банківського рахунка в розмірі 10875,68
грн., в т.ч.: 390,46 грн. - заборгованості за
кредитом, 7274,01 грн. - заборгованості по
процентам за користування кредитом,
3211,21 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи статей
526, 527, 530, 1054 ЦК України та с. 193 ГК
України. При цьому вказує, що на
підставі договору банківського
рахунку, укладеного між позивачем та
відповідачем, та додатку №7 від 25.06.2008 р.
відповідачу надано кредитний ліміт у
розмірі 10000,00 грн. Стверджує, що
всупереч умовам договору та чинного
законодавства, зобов'язання по
погашенню заборгованості відповідачем
належним чином не виконувалися, станом
на 08.01.2014 р. заборгованість за договором
складає 10875,68 грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 20.02.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/522/14
присвоєно справі номер провадження №
30/11/14, розгляд якої призначено на 20.03.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

На підставі ст. 77 ГПК України, ухвалою
суду від 20.03.2014 р. розгляд справи було
відкладено до 17.04.2014 р.

В судовому засіданні 17.04.2014 р. розгляд
справи продовжено.

За письмовим клопотанням представника
позивача фіксація судового процесу
технічними засобами не здійснювалася.

До початку судового засідання від
представника позивача надійшла
письмова заява про зменшення позовних
вимог, в якій позивач просить стягнути
з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованість за Договором
банківського рахунка в розмірі 9402,70
грн., в т.ч.: 7274,01 грн. - заборгованості по
процентам за користування кредитом,
2128,69 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Заява про зменшення позовних вимог
подана позивачем відповідно до ст. 22
ГПК України, відповідає вимогам
чинного законодавства, не суперечить
правам і охоронюваним законом
інтересам сторін, прийнята судом до
розгляду та задоволена.

Судом розглядаються позовні вимоги про
стягнення з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 заборгованості за Договором
банківського рахунка в розмірі 9402,70
грн., в т.ч.: 7274,01 грн. - заборгованості по
процентам за користування кредитом,
2128,69 грн. - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Представник позивача у судовому
засіданні в повному обсязі підтримав
вимоги позовної заяви з урахуванням
поданої заяви про зменшення позовних
вимог. Наголошує на тому, що на
сьогоднішній день заборгованість
відповідачем не погашено.

Представник відповідача в судові
засідання за викликом жодного разу не
з'являвся. Про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

У письмові відзиві відповідач проти
заявлених позовних вимог заперечує
посилаючись на те, що рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 07.07.2010 р. по
справі № 2-967/10 з нього було стягнуто
заборгованість за кредитним договором
в сумі 8114,50 грн. і рішення суду було
виконано, борг сплачений. Вказує, що про
наявність заборгованості він не знав і
банк жодного разу з вимогою про сплату
боргу до нього не звертався. Крім того,
відповідач вказує про сплив позовної
давності як по основній вимозі, так і по
пені.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвала
господарського суду від 20.02.2014 р. про
порушення провадження у справі та
ухвала від 20.03.2014 р. про відкладення
судового засідання на 17.04.2014 р. була
направлена судом на адресу
відповідача: 71100, АДРЕСА_1, яка співпадає
з місцезнаходженням відповідача,
визначеним у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що при неподанні відзиву
на позовну заяву і витребуваних
господарським судом матеріалів справу
може бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Згідно зі ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Відкладення на підставі ст. 77 ГПК
України розгляду справи у разі
нез'явлення представника сторони за
викликом господарського суду є правом,
а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо неявка
представника сторони перешкоджає
вирішенню спору в даному судовому
засіданні.

В даному випадку суд вважає, що наявних
у справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті.

Враховуючи обмеженість розгляду
справи визначеними законом
процесуальними строками та
достатність матеріалів справи для
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

В судовому засіданні 17.04.2014 р. справу
розглянуто за наявними матеріалами в
межах встановленого строку, прийнято і
оголошено на підставі ст. 85 ГПК України
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2008 р. між Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк» (Банком, позивачем у
справі) та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (Клієнтом, відповідачем у
справі) був укладений договір
банківського рахунка № Z02JEY (надалі -
Договір).

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Договору Банк
відкриває Клієнту поточний (поточні)
рахунок (рахунки) у національній та
іноземній валюті ( у тому числі
картковий (карткові) та інші рахунки зі
спеціальним режимом використання) та
здійснює його (їх) розрахункове та
касове обслуговування відповідно до
чинного законодавства України,
нормативних актів Національного банку
України (далі - НБУ) та умов цього
Договору. За договором банківського
рахунка Банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
Клієнту, грошові кошти, що йому
надходять, виконувати розпорядження
Клієнта про перерахування і видачу
відповідних сум з рахунку та
здійснювати інші операції за рахунком
(рахунками) у порядку та на умовах,
передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.2.7. Договору Клієнт бере на
себе зобов'язання здійснювати оплату
за виконання Банком операцій і надання
послуг за цим Договором згідно з
тарифами, строками та порядком оплати,
передбаченими додатком 1.

Також, 25.06.2008 р. до договору
банківського рахунка № Z02JEY від 25.06.2008 р.
між Банком та Клієнтом був укладений
додаток № 7 «Регламент надання
мінімального бланкового
овердрафтового кредиту на картковий
рахунок» (далі - додаток № 7 до
договору).

Відповідно до п. 1.1. додатка № 7 до
договору Банк за наявності вільних
грошових ресурсів зобов'язується
здійснювати овердрафтове
обслуговування Клієнта на підставі
Анкети-заяви на встановлення
овердрафтового кредиту на картковий
рахунок (додаток 8 до цього Договору), що
полягає в проведенні платежів,
здійснених довіреними особами Клієнта
з використанням корпоративних
платіжних карток, понад залишок коштів
на картковому рахунку Клієнта №
НОМЕР_2, відкритому в Банку (далі -
картрахунок), за рахунок кредитних
коштів у межах ліміту, встановленого
відповідно до п. 1.3. цього додатку,
шляхом дебетування картрахунку. При
цьому утворюється дебетове сальдо.

Ліміт овердрафтового кредитування
Клієнта - сума коштів, у межах якої Банк
зобов'язується здійснювати оплату
платежів довірених осіб Клієнта,
проведених з використанням
корпоративних платіжних карток, понад
залишок коштів на його картковому
рахунку. Ліміт розраховується
відповідно до затвердженої
внутрішньобанківської методики на
підставі даних про рух коштів за
поточним рахунком, балансу
підприємства і звіту про фінансові
результати на останню звітну дату,
показника ліквідності діяльності,
співвідношення власних і позикових
коштів, платоспроможності, кредитної
історії та інших показників відповідно
до внутрішньобанківських нормативів і
нормативних актів Національного банку
України. Надається для використання
довіреними особами Клієнта за
допомогою корпоративних платіжних
карток на цілі, зазначені в п. 4.2.
додатка 6 до цього договору.

Згідно з п. 1.2. додатка № 7 до договору
кредит надається в обмін на
зобов'язання Клієнта з повернення
кредиту, дебіторської заборгованості,
сплати відсотків та винагороди в
обговорені цим додатком до договору
терміни.

Умовами п. 1.3. додатка № 7 до договору
визначено, що ліміт установлюється
Банком залежно від кількості
корпоративних карток, оформлених на
довірених осіб Клієнта і сумарного
розміру бланкових лімітів
овердрафтового кредитування, що Банк
встановлює згідно з Анкетою-заявою
(додаток 8 до цього Договору). На момент
підписання цього додатку до договору
ліміт складає 10000,00 (десять тисяч
гривень). Номер корпоративної картки
НОМЕР_3.

Відповідно до п. 1.4. додатка № 7 до
договору овердрафтове кредитування
Клієнта здійснюється Банком у межах
ліміту і терміну, установлених згідно з
п. 1.3. цього додатка до договору, з
періодом безперервного користування
кредитом не більше 30 днів. Періодом
безперервного користування кредитом є
період часу, протягом якого
безперервно існувало дебетове сальдо
на картковому рахунку. Початком
періоду безперервного користування
кредитом вважається перший день,
починаючи з якого безперервно існувало
дебетове сальдо на картковому рахунку
Клієнта під час закриття банківського
дня. Зменшення чи зростання
заборгованості за кредитом в цей
період не впливають на зміну дати
початку безперервного користування
кредитом. Датою закінчення періоду
безперервного користування кредитом
вважається день, після закінчення
якого на картковому рахунку
зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Пунктами 1.6., 1.9. додатка № 7 до договору
визначено, що Клієнт здійснює
погашення кредиту, отриманого в межах
установленого ліміту, не пізніше
терміну закінчення періоду
безперервного користування кредитом,
установленого п. 1.4. цього додатка до
договору. Клієнт здійснює повне
погашення кредиту, простроченої
дебіторської заборгованості, а також
нарахованих і прострочених
нарахованих відсотків не пізніше
терміну згідно з п. 1.3. Погашення
кредиту, простроченої заборгованості,
а також нарахованих і прострочених
нарахованих відсотків може бути
здійснене Клієнтом також з інших
належних йому рахунків відповідно до
законодавства в порядку, визначеному п.
4, п. 2.3.

Згідно з п. 1.5. додатка № 7 до договору
Клієнт сплачує відсотки за весь час
фактичного користування кредитом
згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.3. цього додатка до
договору.

Порядок розрахунків встановлений в
розділі 3 додатка № 7 до договору. Так,
згідно з п. п. 3.1., 3.3. додатка № 7 до
договору за користування кредитом у
період з дати виникнення дебетового
сальдо на картковому рахунку Клієнта
після закриття банківського дня Клієнт
сплачує відсотки, виходячи з
диференційованої процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом і встановлений у
розділі 4 цього додатка до договору.
Сплата відсотків за користування
кредитом, розрахованих згідно з п.п. 3.1.,
3.2. цього додатка до договору,
здійснюється в порядку, визначеному в
п.п. 1.11., 2.3. цього додатка до договору.
Відсотки, не сплачені після закінчення
періоду безперервного користування
кредитом, вважаються простроченими.
Сплата відсотків може бути здійснена
Клієнтом також з інших належних йому
рахунків у встановленому законом
порядку.

Умовами п. 4.1. та пп. 4.1.1. Додатка № 7
визначено, що для розрахунку відсотків
за користування кредитом
установлюється диференційована
процентна ставка (протягом 1-3 днів - 22,0;
протягом 4-7 днів - 27,0; протягом 8-15 днів -
29,0; протягом 16-30 днів - 33,0).

Згідно п. 4.1.2. Додатка № 7 зменшення чи
зростання заборгованості за кредитом у
період безперервного користування
кредитом, що визначено в п. 1.4. додатка
до цього договору, не впливають на
зміну початку періоду безперервного
користування кредитом. Датою
закінчення періоду безперервного
користування кредитом вважається день,
після закінчення якого на поточному
рахунку зафіксоване нульове дебетове
сальдо.

Пунктом 4.2. визначено порядок
розрахунку відсотків за
диференційованою ставкою:

- за 1-ий день користування кредитом
розрахунок відсотків здійснюється за
процентною ставкою 14,5 % протягом
інтервалу "1-3 дні";

- у випадку непогашення кредиту після
закінчення 3-х днів з дати початку
періоду безперервного користування
кредитом, починаючи з 4-го дня в силу
вступає процентна ставка інтервалу "4-7
днів" в розмірі 15,5 %;

- у випадку непогашення кредиту після
закінчення 7 днів з дати початку
періоду безперервного користування
кредитом, починаючи з 8-го дня в силу
вступає процентна ставка інтервалу "8-15
днів" в розмірі 19,5 %;

- у випадку непогашення кредиту після
закінчення 15 днів з дати початку
періоду безперервного користування
кредитом, починаючи з 16-го дня в силу
вступає процентна ставка інтервалу "16-30
днів" в розмірі 21,5 %;

- у випадку непогашення кредиту після
закінчення 30 днів з дати початку
періоду безперервного користування
кредитом, починаючи з 31-го дня
встановлюється подвоєна процентна
ставка, визначена в п. 3.2. цього додатка
до договору, а саме в розмірі подвійної
ставки річних інтервалу "16-30 днів" від
суми залишку непогашеної
заборгованості, що становить 43 %. У
випадку повного погашення кредиту -
виникнення на картковому рахунку
нульового дебетового сальдо на момент
закриття операційного дня, починаючи з
наступного дня, Клієнту надається
кредит зі сплатою відсотків за цей день
за процентною ставкою інтервалу "1-3
дні", і з цього дня починається відлік
наступного періоду безперервного
користування кредитом.

Відповідно до п. 6.1. Договору цей
договір укладений на невизначений
строк, набуває чинності з дня його
підписання обома сторонами і припиняє
свою дію відповідно до умов цього
договору та чинного законодавства.

Отже, на час розгляду судом даної
справи умови договору банківського
рахунка є чинними.

Так, на виконання умов Договору,
позивач надав відповідачу кредитні
кошти в сумі 10294,99 грн., що
підтверджується випискою по рахунку №
НОМЕР_4, з кінцевим терміном повернення
, що відповідає строку картки (04.03.2009 р.).

За доводами позивача, в порушення вимог
закону відповідач у встановлені строки
зобов'язання щодо повернення грошових
коштів та сплати процентів за
користування кредитними коштами не
виконав, внаслідок чого у останнього
виникла заборгованість за кредитом за
період з 19.08.2008 р. по 08.01.2014 р. в сумі 9402,70
грн. (7274,01 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом,
2128,69 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором).

07 липня 2010 року Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області було винесено рішення суду по
справі № 2-967/10 за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором банківського
рахунку від 25.06.2009 року. Позовні вимоги
банку були задоволені в повному обсязі,
стягнуто на користь банку суму боргу,
яка станом на 27.08.2009 р. становила 8114,50
грн., в т.ч.: 7904,68 -заборгованість за
кредитом, 157,23 грн. - заборгованість по
процентам, 52,59 грн. - пеня.

Матеріалами справи підтверджується, що
03.11.2010 р. рішення районного суду було
виконано відповідачем, сплачено 8315,64
грн., проте, з порушення встановлено
законодавством строку.

За поясненнями позивача, проценти за
користування кредитом, починаючи з
дати виконання рішення суду не
нараховувалися.

19.12.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією №80819ZPBGO541 з
вимогою сплатити виниклу
заборгованість, що підтверджується
копією опису вкладення від 28.12.2013 р. та
копією фіскального чеку № 4053 від 28.12.2013
р. Доказів надання відповіді на
претензію не надано.

За поясненнями позивача, у зв'язку з
несвоєчасним невиконанням рішення
районного суду відповідачу за період
прострочення нараховано
заборгованість за кредитом в сумі 9402,70
грн., яка на теперішній час є
непогашеною.

Позовні вимоги про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
заборгованості за Договором
банківського рахунка в розмірі 9402,70
грн., в т.ч.: 7274,01 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
2128,69 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором, є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представника позивача, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт (управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті
526 Цивільного кодексу України.

За своєю правовою природою між
сторонами було укладено змішаний
договір, оскільки відповідно до вимог
статті 628 ЦК України він містить
елементи різних договорів (договору
банківського рахунка та кредитного
договору), до яких потрібно застосувати
положення чинного законодавства, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до вимог Господарського
кодексу України договір вважається
укладеним у випадку досягнення
сторонами умов щодо його предмету,
строку та ціни. Сторони досягли всіх
суттєвих умов відносно вказаного виду
договору, тобто встановили його
предмет, визначили ціну, строк дії
договору, порядок здійснення
розрахунків, а тому відповідно до вимог
ст. ст. 638, 639, 1054, 1066 ЦК України та ст. ст.
180, 181 ГК України, він вважається
укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК
України, а саме подія, до якої прагнули
сторони відбулася.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України
передбачено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1067 ЦК України,
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.

Якщо відповідно до договору
банківського рахунка банк здійснює
платежі з рахунка клієнта, незважаючи
на відсутність на ньому грошових
коштів (кредитування рахунка), банк
вважається таким, що надав клієнтові
кредит на відповідну суму від дня
здійснення цього платежу. Права та
обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом ( ст. 1069 ЦК України).

За своєю правовою природою Договір
банківського рахунку № Z02JEY від 25.06.2008
року в частині встановлення та
обслуговування кредитного ліміту, є
кредитним договором, згідно якого, за
приписами ст. 1054 ЦК України, банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
відсутності іншої домовленості сторін
проценти виплачуються щомісяця до дня
повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1056 ЦК України,
розмір процентів та порядок їх сплати
за договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відсотки за грошовими зобов'язаннями
учасників господарських відносин
застосовуються у випадках, розмірах та
порядку, визначених законом або
договором, на підставі ч. 3 ст. 198 ГК
України.

Позика вважається повернутою в момент
зарахування грошової суми, що
позичалася, на банківський рахунок
позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Обставини справи свідчать, що позивач
свої зобов'язання за Договором виконав
належним чином. Відповідачу надані
кредитні кошти в сумі 10294,99 грн., що
підтверджується випискою по рахунку №
НОМЕР_4, з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку картки (04.03.2009 р.).

Проте, відповідачем зобов'язання щодо
повернення кредитних коштів та сплати
процентів за користування кредитом
належним чином не виконані.

З виписки по рахунку Клієнта
вбачається, що у період з 19.08.2008 року по
17.02.2009 року із відкритого поточного
рахунку відповідача здійснювалися
платежі на підставі розрахункових
документів Клієнта та нараховувались
проценти за користування кредитним
лімітом згідно з додатком № 7 від 25.06.2008
року до договору банківського рахунку.

Пунктом 3.1 Додатку № 7 від 27.04.2007р.
передбачено, що за користування
кредитом відповідач зобов'язаний
сплачувати відсотки, виходячи з
відсоткової ставки, розмір якої
залежить від строку користування
кредитом і встановлений в Розділі 4
Додатку №7.

Статтею 212 ЦК України визначено, що
особи, які вчиняють правочин, мають
право обумовити настання або зміну
прав та обов'язків обставиною, щодо
якої невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина). Особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити припинення прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(скасувальна обставина). Якщо настанню
обставини недобросовісно перешкоджала
сторона, якій це невигідно, обставина
вважається такою, що настала. Якщо
настанню обставини недобросовісно
сприяла сторона, якій це вигідно,
обставина вважається такою, що не
настала.

Сторони пунктом 3.2 Додатку № 7 до
Договору банківського рахунка
визначили, що відповідно до статті 212 ЦК
України у разі порушення Клієнтом
будь-якого із зобов'язань з погашення
кредиту, передбачених цим додатком до
Договору, Клієнт сплачує Банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі подвійної ставки річних
інтервалу "16-30 днів" від суми залишку
непогашеної заборгованості.

Зважаючи на те, що рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07.07.2010 р. було виконано
відповідачем лише 03.11.2010 р., що
підтверджується наданою відповідачем
копією квитанції (арк. справи 52),
позивачем за цей період було
нараховано суму 7274,01 грн. процентів за
користування кредитом.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 7274,01 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 2128,69 грн. пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
період з 04.03.2009 р. по 04.03.2012 р. за наданим
розрахунком.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частинами першою та четвертою ст. 231
Господарського кодексу України
встановлено, що законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути
визначений розмір штрафних санкцій,
зміна якого за погодженням сторін не
допускається. У разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором, ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Згідно із ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України, пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на період, за який
сплачується пеня.

Пунктом 5.1 Додатку № 7 від 25.06.2008 р.
сторони узгодили, що у разі порушення
Клієнтом будь-якого із зобов'язань: зі
сплати відсотків за користування
кредитом, термінів повернення кредиту
й інших витрат; винагороди, Клієнт
сплачує Банку за кожен випадок
порушення пеню в розмірі 0,2% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Згідно з пунктами 5.3 та 5.4 Додатку № 7
нарахування неустойки за кожен випадок
порушення зобов'язань здійснюється
протягом 3 років від дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконане Клієнтом. Терміни давності
позову за вимогою про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки, пені,
штрафів за цим Додатком до Договору
сторонами встановлені тривалістю 5
років.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Разом із тим, приписами ст. 259 ЦК України
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Враховуючи вище наведені норми діючого
законодавства пункти 5.3 та 5.4 Додатку №
7 цілком відповідають приписам статті
259 ЦК України.

Перевіривши правильність нарахування
пені, судом встановлено, що стягненню
підлягає 2128,69 грн. пені за період з
04.03.2009 р. по 04.03.2012 р.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Втім ніякі докази
не мають для суду заздалегідь
встановленої сили і оцінюються судом в
розумінні вимог статті 43 ГПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Позивач довів, що зобов'язання не
припинилося виконанням належним чином
з боку відповідача, а розмір
заборгованості по процентам за
користування кредитом підтверджується
наданими до матеріалів справи доказами
та розрахунками. Відповідач доказів
погашення процентів за користування
кредитом в повному обсязі суду не
надав.

Відповідач вказує, що за рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 07.07.2010 р. з
нього вже було стягнуто заборгованість
за кредитом в сумі 8114,50 грн., проте, поза
увагою відповідача залишився той факт,
що рішення суду не виконано ним вчасно
і до дати погашення (03.11.2010 р.) позивачем
цілком правомірно було нараховано
проценти за користування кредитом.

Щодо посилання відповідача про сплив
позовної давності як за основною
вимогою, так і за вимогою про стягнення
пені, суд зазначає, що в даному випадку
слід застосовувати пункти 5.3 та 5.4
Додатку № 7, якими визначено строк
позовної давності для нарахування пені
- 3 роки та за вимогою про стягнення
відсотків за користування кредитом - 5
років, що відповідає приписам ст. 259 ЦК
України (позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін у Договорі).

За такими обставинами, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості по процентам
за користування кредитом в сумі 7274,01
грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань підтверджено обставинами
та доказами у справі. Наданий позивачем
розрахунок пені відповідає приписам
частини 6 статті 232 ГК України та умовам
п. 5.3. додатка № 7 до договору
банківського рахунка, а тому позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені за період з 04.03.2009 року по 04.03.2012
року підлягають задоволенню у сумі 2128,69
грн.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача оскільки
спір виник внаслідок його неправильних
дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (м.
Бердянськ Запорізької області)
задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (71100, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50; поштова
адреса - 49027 м. Дніпропетровськ, а/с 1800;
) 7274 (сім тисяч двісті
сімдесят чотири) грн. 01 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 2128 (дві тисячі
сто двадцять вісім) грн. 69 коп. пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором та 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 22.04.2014 р.