ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 р.
Справа № 914/314/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Іскра», м.Львів,

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз», м.Львів,

про внесення змін у договір оренди
газопроводу.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.І.

Представники:

від позивача: Кіт М.С., Манівська Л.Р.

від відповідача: Шуневич Т.П.

На розгляд господарського суду
Львівської області Публічним
акціонерним товариством «Іскра» (далі -
ПуАТ «Іскра») подано позов до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» (далі - ПуАТ «Львівгаз») про
внесення змін в договір оренди
газопроводу та викладення договору в
новій редакції.

Ухвалою суду від 03.02.2014р. порушено
провадження у справі, справу
призначено до розгляду на 18.02.2014р. У
судових засіданнях 18.02.2014р, 11.03.2014р.,
25.03.2014р., 08.04.2014р. оголошувалася перерва.
Ухвалою суду від 25.03.2014р. за клопотанням
сторін строк розгляду справи
продовжувався на 15 днів.

14.02.2014р. відповідач через канцелярію
суду подав клопотання про залишення
без розгляду справи №914/314/14, оскільки
на розгляді у господарському суді
Львівської області перебуває справи
№914/4717/13 за позовом ПАТ «Іскра» до ПАТ
«Львівгаз» та за зустрічним позовом
ПАТ «Львівгаз» про внесення змін у
договір оренди газопроводу. Позивач
письмово заперечив проти залишення
позову без розгляду (вх.№10106/14 від
06.03.2014р.). Суд вважає дане клопотання
таким, що не підлягає задоволенню, адже
предметом спору як у справі №914/4717/13,
так і у даній справі є внесення змін у
договір оренди, однак зміст таких змін
різний, а, отже, предмет спору є різний.

У судовому засіданні 15.04.2014р.
представник ПуАТ «Іскра» позовні
вимоги підтримав, з підстав, викладених
у позовній заяві та письмових
поясненнях. Зокрема, зазначив, що у
зв'язку із закінченням терміну дії
договору оренди з 01.01.2014р. у ПуАТ
«Львівгаз» не буде правових підстав
для подальшого постачання та розподілу
газу газопроводом. Вважає, що в силу
вимог ст.179 ГК України та п.4,5 ст.7-1
Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»
передача газопроводу в користування на
умовах оренди газорозподільному
підприємству (яким є ПуАТ «Львівгаз») є
обов'язковим. При цьому орендодавець
просить внести зміни в укладений
01.01.2011р. договір оренди газопроводу та
викласти його у редакції, яка б
відповідала Типовому договору на
користування складовими Єдиної
газотранспортної системи України,
затвердженому Постановою НКРЕ від
07.03.2013р. №227, доповнивши його такою
умовою як ціна, оскільки у Типовому
договорі вона відсутня, а ціна є
істотною умовою договору. Крім того
позивач вважає, що газопровід є
нерухомим майном, а тому в силу ст. 795 ЦК
України договір не припинив свою дію
31.12.2013р. і орендні відносини тривають,
адже орендоване майно не повернуто
орендодавцю.

У судовому засіданні 15.04.2014р.
представник ПуАТ «Львівгаз» проти
позову заперечив з підстав, викладених
у відзиві на позовну заяву та письмових
поясненнях. Так, повідомив, що 01.01.2013р.
вступили в дію зміни до Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу» згідно яких
експлуатація складових Єдиної
газотранспортної системи України
здійснюється виключно
газорозподільними або
газотранспортними підприємствами.
Власники складових ЄГТСУ зобов'язані
передати належні їм складові ЄГТСУ у
власність, господарське відання чи
користування газотранспортному або
газорозподільному підприємству чи
укласти з газотранспортним або
газорозподільним підприємством
договір про експлуатацію таких
складових. ПуАТ «Львівгаз» зверталося
до ПуАТ «Іскра» з пропозиціями, щоб
врегулювати відносини в один із
способів, передбачених наведеними вище
положеннями закону, але останнє
відмовилося. Орендар наполягає на тому,
що внесення змін у договір оренди та
викладення договору у новій
редакції може відбутися виключно у
відповідності до Типового договору,
який не передбачає таку умову договору
як ціна. Крім того, заперечив
належність газопроводу до нерухомого
майна.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

01.01.2011р. між ПуАТ «Іскра» (орендодавець,
позивач) та ПуАТ «Львівгаз» (орендар,
відповідач, позивач за зустрічним
позовом) укладено договір №0102111/8104
оренди газопроводу ГРС «Винники» - ВАТ
«Іскра», відповідно до п.1.1 якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
(оренду) газопровід високого тиску ГРС
«Винники» - ВАТ «Іскра» та катодні
станції - 4 штуки, які належать
орендодавцю на праві власності. Об'єкт
оренди буде використовуватися
орендарем для передачі природного газу
споживачам по газопроводу (п.1.3
договору). Договір укладається
терміном на 3 роки і діє з 01.01.2011р. до
31.12.2013р. Термін дії договору може бути
продовжений за згодою сторін (п.3.1
договору). Зміни та доповнення до
договору погоджуються сторонами та
оформляються окремими додатковими
угодами (п.3.3 договору). Договір
припиняє свою дію, зокрема, у випадку
закінчення терміну дії договору (п.3.5
договору). За користування об'єктом
оренди орендарю встановлюється
орендна плата, яка є еквівалентною
вартості послуг по транспортуванню
природного газу розподільними
газопроводами згідно з договором №В-128
від 01.01.2011р., та будь-яких інших
договорів, які будуть укладені між
сторонами про надання послуг по
транспортуванню природного газу в
період дії договору оренди (п.5.1
договору). Оплата орендної плати
проводиться грошовими коштами на
поточний рахунок орендодавця до 5 числа
місяця, наступного за звітним (п.5.2-5.3
договору).

01.01.2011р. сторони підписали відповідний
акт приймання-передачі об'єкту оренди.

18.05.2013р. ПуАТ «Львівгаз» звернулося до
ПуАТ «Іскра» із листом про розірвання
договору оренди, оскільки з 01.01.2013р.
вступили в дію зміни до Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу» згідно яких
експлуатація складових Єдиної
газотранспортної системи України
здійснюється виключно
газорозподільними або
газотранспортними підприємствами.
Власники складових ЄГТСУ зобов'язані
передати належні їм складові ЄГТСУ у
власність, господарське відання чи
користування газотранспортному або
газорозподільному підприємству чи
укласти з газотранспортним або
газорозподільним підприємством
договір про експлуатацію таких
складових. Тому ПуАТ «Львівгаз»
просило ПуАТ «Іскра» обрати один із
зазначених способів для врегулювання
взаємовідносин, але останнє
відмовилося.

16.12.2013р. ПуАТ «Іскра» звернулося до
ПуАТ «Львівгаз» із заявою про
продовження терміну дії договору
оренди, у якій зазначає наступне.
31.12.2013р. закінчується термін дії
договору оренди, а ПуАТ «Іскра» не має
ліцензії на розподіл природного газу.
Пунктом 3.1 договору оренди передбачено,
що договір може бути продовжено за
згодою сторін, тому орендодавець
просить орендаря продовжити дію
договору оренди до 15.04.2014р. До заяви
додано проект відповідної додаткової
угоди.

03.01.2014р. ПуАТ «Львівгаз» направило
ПуАТ «Іскра» один примірник підписаної
з протоколом розбіжностей додаткової
угоди та просило орендодавця підписати
такий протокол. У протоколі
розбіжностей орендар пропонував
викласти договір оренди у редакції
Типового договору на користування
складовими Єдиної газотранспортної
системи України.

На момент прийняття рішення сторони не
дійшли згоди щодо внесення змін до
договору.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.6 ст.180 Господарського кодексу
України строком дії господарського
договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору.

За договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк
(ст.759 ЦК України, ст.283 ГК України).
Договір найму укладається на строк,
встановлений договором (ст.763 ЦК
України).

Якщо наймач продовжує користуватися
майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим
на строк, який був раніше встановлений
договором (ст.764 ЦК України). Строк
договору оренди визначається за
погодженням сторін. У разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення строку дії договору він
вважається продовженим на такий самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором (ст.284 ГК
України).

У пункті 4.1 постанови №12 від 29.05.2013р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» Пленум Вищого
господарського суду України зазначає
наступне: «Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК
України, частини другої статті 291 ГК
України, частини другої статті 17 та
частини другої статті 26 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» вбачається, що після закінчення
строку договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак, якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється (п.4.2 постанови). Такої ж
позиції при вирішенні спорів
дотримується Верховний Суд України
(постанова від 03.06.2008р. у справі
№2-11/9948-2007) та Вищий господарський суд
України (постанова від 22.04.2013р. у справі
№13/5026/1294/2012, постанова від 14.08.2013р. у
справі №5011-7/7290-2012).

Пунктом 3.1 договору сторони чітко
передбачили, що термін дії договору
може бути продовжений за згодою сторін,
а зміни та доповнення до договору
погоджуються сторонами та
оформляються окремими додатковими
угодами (п.3.3 договору). Аналогічні
положення передбачені і чинним
законодавством України. Так, згідно
ст.651 ЦК України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Відповідно до ст.188 ГК України зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.

У даному випадку орендар заперечує
щодо продовження строку договору
оренди після закінчення строку його
дії. Натомість орендодавець вважає, що
в силу вимог ч.2 ст.651 ЦК України, ст.179 ГК
України та п.4,5 ст.7-1 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» продовження строку
дії договору оренди газопроводу є
обов'язковим. З даного приводу суд
відзначає наступне.

Згідно ст.179 ГК України
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування. Однак, чинне
законодавство не передбачає для ПуАТ
«Львівгаз» обов'язкового отримання
газопроводу на умовах оренди, як вважає
ПуАТ «Іскра», оскільки, ст.7-1 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу» надає
відповідним суб'єктам можливість
вибору, зокрема, власники складових
ЄГТСУ зобов'язані передати належні їм
складові ЄГТСУ у власність,
господарське відання чи користування
газотранспортному або
газорозподільному підприємству чи
укласти з газотранспортним або
газорозподільним підприємством
договір про експлуатацію таких
складових. Тому у даному випадку ст.179
ГК України не підлягає застосуванню.

Стаття 14 ЦК України передбачає, що
цивільні обов'язки виконуються в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї. На це
звертає увагу і Верховний Суд України у
постанові від 10.10.2011р. у справі №3-106гс11.

Орендар не погоджується на внесення
змін у договір оренди щодо продовження
строку дії договору, а таке внесення
змін можливе тільки за згодою сторін.

Відповідно до ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК
України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст.628 ЦК
України).

Строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору (ст.631 ЦК
України). Строком дії господарського
договору є час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору (ст.180
ГК України).

Договір оренди припиняється у разі,
зокрема, закінчення строку, на який
його було укладено (ст.291 ГК України).
Аналогічне положення сторони
передбачили у п.3.5 договору.

Наведені положення закону
дозволяють зробити висновок, що
вносити зміни до договору, в тому числі
звертатися з позовом до суду для
внесення змін, можна тільки під час
строку дії такого договору. Із
закінченням строку дія договору
припиняється, що не означає припинення
зобов'язань, які з нього виникли, а тому
вносити зміни до нього уже неможливо -
можна тільки укласти новий договір. У
даному випадку договір оренди
укладений на 3 роки з 01.01.2011р. по 31.12.2013р.,
а позов про внесення змін до даного
договору поданий тільки 30.01.2014р., тобто,
після закінчення його строку дії.

Позивач стверджує, що об'єкт оренди
- газопровід, є нерухомим майном, а тому
в силу ч.2 ст.795 ЦК України, оскільки
газопровід орендарем не повернуто
орендодавцю, орендні відносини
тривають і договір оренди не припинив
свою дію. Відповідач заперечує дану
обставину, покликаючись на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013р.

З даного приводу суд звертає увагу на
те, що у зазначеній постанові
адміністративний суд не розглядав
питання належності газопроводу до
нерухомого чи рухомого майна, а тільки
констатував, що наявний у матеріалах
справи договір засвідчує лише право
власності на газопровід, проте не
вказує на належність газопроводу до
нерухомого майна.

Предметом договору оренди є
газопровід високого тиску та 4 катодні
станції.

У Методичних рекомендацій стосовно
визначення нерухомого майна, що
знаходиться на земельних ділянках,
право власності на які підлягає
державній реєстрації, затверджених
Наказом Міністерства юстиції України
від 14.04.2009р. №660/5 (чинні на момент
укладення та дії договору оренди)
Міністерство юстиції України звертає
увагу на таке. Кодекс використовує
конструкції "нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо)" (стаття
331), "житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно" (стаття 376). Отже,
виходячи з цих статей споруди є
нерухомим майном. У законодавчих актах
відсутнє визначення поняття "споруда"
(лише Закон України "Про охорону
культурної спадщини" містить
визначення споруди як витвору). У
Національному стандарті N 2 "Оцінка
нерухомого майна", затвердженому
постановою Кабінету Міністрів від 28
жовтня 2004 року N 1442, визначено, що
споруди - це земельні поліпшення, що не
належать до будівель та приміщень,
призначені для виконання спеціальних
технічних функцій (пункт 2).
Законодавчими актами не визначений
правовий статус багатьох споруд, а тому
виникає низка питань - чи є ці споруди
нерухомим майном; чи підлягає
державній реєстрації право власності
на них. При цьому, слід ураховувати, що
різні нормативно-правові акти
використовують термінологію "споруда"
і до рухомих об'єктів. Наприклад,
інженерна споруда, призначена для
транспортування газу, промисловий
газопровід (далі - газопровід). Законом
України "Про трубопровідний транспорт"
передбачено, що об'єкти
трубопровідного транспорту - це
магістральні та промислові
трубопроводи, включаючи наземні,
надземні і підземні лінійні частини
трубопроводів, а також об'єкти та
споруди, основне і допоміжне
обладнання, що забезпечують безпечну
та надійну експлуатацію
трубопровідного транспорту (стаття 1).
Також, частиною першою статті 11 цього
Закону встановлено, що до земель
трубопровідного транспорту належать
земельні ділянки, на яких збудовано
наземні і надземні трубопроводи та їх
споруди, а також наземні споруди
підземних трубопроводів. Тобто
газопроводи є об'єктами, що не можуть
існувати без землі та переміщення їх є
неможливим без їх знецінення, що
відповідає ознакам нерухомого майна.
Отже, газопровід є нерухомим майном.

Відповідно до ч.2 ст.793 ЦК України
договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на три роки і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.
Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації (ст.794 ЦК України, у редакції
чинній на момент укладення договору).

У пункті 3.1 сторони визначили, що
договір укладається терміном на 3 роки
і діє з 01.01.2011р. до 31.12.2013р., однак
нотаріально договір не засвідчили та
не провели його державну реєстрацію.

Частина 3 статті 640 ЦК України (у
редакції чинній на момент укладення
договору) встановлює, що договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації. У п.2.10
постанови «Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна» Пленум ВГС України
відзначає, що момент вчинення
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, пов'язується з
державною реєстрацією, без якої вони є
неукладеними.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи. Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК
України).

Згідно ст.111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у
суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування судового
рішення з мотивів неповного
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір
залишається за позивачем.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.7-1 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу», ст.ст. 14, 202, 210, 251, 626, 628,
631, 640, 651, 759, 763, 764, 793, 794, 795 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 179, 180, 283, 284, 291
Господарського кодексу України, ст.ст.
3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 111-28 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити
повністю.

У судовому засіданні 15.04.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 18.04.2014р.

Суддя
Яворський Б.І.