ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року Справа № 905/1964/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційних
скарг 1)Комунального підприємства
"Запорізьке міське інвестиційне
агентство" 2)Виконавчого комітету
Запорізької міської радина
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 22.01.14 у
справі№905/1964/13за позовомВиконавчого
комітету Запорізької міської
радидоТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Магніт-Запоріжжя"третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Комунальне
підприємство "Запорізьке міське
інвестиційне агентство"простягнення 95
401,70 грнза зустрічним
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Магніт-Запоріжжя"доВиконавчого
комітету Запорізької міської радипро
стягнення 65 244,33 грн В судовому
засіданні 10.04.14 оголошувалась перерва
до 17.04.04.

В судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: Арістархов С.О. - за дов.
від 09.06.11;

від відповідача: Яковлєв А.В. - за дов.
від 24.03.14;

від третьої особи: Арістархов С.О. - за
дов. від 08.01.14.

Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради у лютому 2013 року заявлений
позов про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Магніт-Запоріжжя" 95401,70 грн. - боргу у
вигляді збільшеної плати за тимчасове
користування місцями розташування
рекламних засобів за період 26 днів
квітня 2010 року за договором від 01.02.10
№010210/90. Обґрунтовуючи свої вимоги
позивач вказував на те, що
відповідачеві 09.12.09 було встановлено
пріоритет на місця для розміщення
спеціальних конструкцій і з цього
моменту відповідач мав сплачувати 25%
від розміру місячної плати за
користування місцями упродовж 3-х
місяців та починаючи з четвертого
місяця, тобто з 10.03.10 у зв'язку з
продовженням дії пріоритету мав
сплачувати 100% розміру плати,
визначеної пунктом 2.1. договору, проте
останнім не проведена плата за
тимчасове користування місцями за
період 26 днів квітня 2010 року у
вказаному розмірі. Разом з цим, позивач
зазначав, що до сплати підлягає 115401,69
грн., втім оскільки відповідач за
березень місяць має переплату у
розмірі 19999,99 грн, борг становить суму
заявлену до стягнення. При цьому,
позивач посилався на приписи статей 2,
193 Господарського кодексу України,
статей 2, 15, 16, 526, 610, 625 Цивільного
кодексу України.
Водночас, до суду першої
інстанції із зустрічною позовною
заявою звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Магніт-Запоріжжя", з урахуванням заяви
від 21.05.13, в якій просило стягнути з
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради 65244,33 грн. - зайво
сплачених коштів за договором від 01.02.10
№010210/90 на підставі статті 1212
Цивільного кодексу України.
Рішенням
господарського суду Донецької області
від 10.10.13, ухваленим колегією суддів у
складі: Колесника Р.М. - головуючого,
Говоруна О.В., Кучерявої О.О., у
задоволені первісних позовних вимог
відмовлено. Суд першої інстанції
установив ненадання позивачем на
підтвердження своїх вимог рішення
робочого органу про встановлення
пріоритету та продовження дії
пріоритету, як передбачено абз. 1 пункту
11 Типових правил розміщення зовнішньої
реклами, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 2067 від
29.12.03, як і не надано доказів прийняття
таких рішень. Окрім цього, суд першої
інстанції зазначив, що постанова
Донецького апеляційного
господарського суду від 06.12.10 у іншій
справі №6/160пд, не містить установлених
фактів, які в силу статті 35
Господарського процесуального кодексу
України мали б преюдиціальне значення
при розгляді даної справи. Відмовлено
судом і у задоволенні зустрічних
позовних вимог, з посиланням на їх
недоведеність. Судове рішення
обґрунтовано приписами статей 173-175, 193
Господарського кодексу України, статей
11, 509, 525, 526, 530, 629, 1212 Цивільного кодексу
України, статті 16 Закону України "Про
рекламу", постанови Кабінету Міністрів
України від 29.12.03 №2067 "Про затвердження
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами".
Донецький
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Мартюхіної Н.О. -
головуючого, Агапова О.Л., Кододової
О.В., постановою від 22.01.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційні скарги позивача та третьої
особи залишив без задоволення.

Комунальне підприємство "Запорізьке
міське інвестиційне агентство"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить, з урахуванням уточнень
заявлених у судовому засіданні, судові
рішення у справі скасувати в частині
відмови у задоволенні первісного
позову та прийняти нове рішення про
його задоволення. Обґрунтовуючи свої
вимоги скаржник вказує на порушення
судом першої інстанції приписів статті
69 Господарського процесуального
кодексу України, оскільки рішення у
справі винесено за межами двомісячного
строку розгляду справи. На думку
скаржника, судами порушено приписи
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
конституційний принцип гласності
правосуддя, оскільки сторони не були
повідомлені про заяву судді щодо
розгляду справи колегіально, відсутні
в матеріалах справи посадові
інструкції голови суду та його
заступників, документи про можливу
відсутність 19.06.13 голови суду і
покладення повноважень на його
заступника, відсутнє і рішення зборів
суддів господарського суду Донецької
області від 27.12.10, на підставі якого
винесено розпорядження від 19.06.13 про
колегіальний розгляд справи, при цьому
вважає, що суд апеляційної інстанції
безпідставно відмовив йому у
задоволенні клопотання про
витребування протоколу №30 від 27.12.10,
протоколу №2 від 11.02.11 на підставі яких
було прийнято рішення зборів суддів
від 27.12.10. Зауважує скаржник і на тому,
що суд апеляційної інстанції незаконно
відмовив у розгляді заяви третьої
особи про відвід складу колегії суддів,
оскільки судді були в нарадчій кімнаті
6 хвилин і було оголошено лише
резолютивну частину ухвали від 22.01.14.
Скаржник вказує і на те, що рішення у
справі винесено у незаконному складі
колегії суддів, оскільки 19.06.13 ними було
допущено порушення таємниці нарадчої
кімнати, через те, що колегія суддів
розглядала відвід в кабінеті, в якому
був присутній технічний працівник
суду. Разом з цим, скаржник вказує на те,
що зобов'язання відповідача за
первісним позовом зі сплати спірних
коштів виникло, зокрема в силу Типових
правил розміщення зовнішньої реклами і
договору укладеного на підставі
пріоритету, який в подальшому
продовжений. Скаржник не погоджується
також з висновком судів про
відсутність доказів продовження
пріоритету на термін більше ніж 3
місяці. Окрім цього, від Комунального
підприємства "Запорізьке міське
інвестиційне агентство" надійшли
додаткові пояснення до касаційної
скарги, в яких підприємство наголошує
на порушенні місцевим судом приписів
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
пунктів 1, 7 частини 1 статті 129
Конституції України, статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини".

Разом з цим, з
касаційною скаргою до Вищого
господарського суду України звернувся
Виконавчий комітет Запорізької
міської ради, в якій також просить, з
урахуванням уточнень заявлених у
судовому засіданні, судові рішення у
справі скасувати в частині відмови у
задоволенні первісного позову та
прийняти нове рішення про його
задоволення. Обґрунтовуючи свої
вимоги скаржник, посилаючись на
приписи частини 1 статті 16 Закону
України "Про рекламу", абзац 3 пункту 13,
абзац 1 пункту 11 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами вважає,
що відповідач в термін з 09.12.09 до 09.03.10
мав сплачувати за тимчасове
користування місцем розташування
рекламного засобу 25% встановленої
плати, а з 10.03.10 відповідач мав
сплачувати 100% плати. Зауважує скаржник
і на тому, що суди неправильно
застосували положення Типових правил
розміщення зовнішньої реклами та не
врахували того, що підставою для
виникнення спірних правовідносин
окрім договору від 01.02.10, є також Типові
правила розміщення зовнішньої реклами,
рішення виконавчого комітету від 01.02.10
№41. Наголошує скаржник і на тому, що
судом апеляційної інстанції прийнято
рішення, яке стосується прав
Департаменту житлово -комунального
господарства Запорізької міської ради,
проте останнього не було залучено до
участі у справі, що відповідно до
статті 11110 Господарського
процесуального кодексу України є
підставою для скасування рішень у
справі. При цьому, від Виконавчого
комітету Запорізької міської ради
отримано додаткові пояснення до
касаційної скарги, в яких останній
просить суд касаційної інстанції
прийняти до уваги умови договору від
01.02.10, врахувати те, що підставою для
укладення вказаного договору були
певні юридичні факти, і договір від
01.02.10 не є єдиною підставою позову.
Скаржник наголошує також на тому, що
апеляційним судом в порушення приписів
статей 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України,
неповно здійснено повторний розгляд
справи.
Від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магніт-Запоріжжя"
отримано відзив на касаційну скаргу
Комунального підприємства "Запорізьке
міське інвестиційне агентство" та
додаткові пояснення, в яких товариство
просить постанову у справі залишити
без змін, а касаційну скаргу залишити
без задоволення. Відповідач вказує на
те, що доводи скаржників зводяться до
переоцінки доказів та ґрунтуються на
непогодженні з висновками судів в
частині визначення підстав виникнення
правовідносин та початку їх
виникнення, зокрема вважає, що судами
на підставі повного розгляду справи
установлено відсутність доказів, якими
б встановлювався чи продовжувався
термін пріоритету на строк більше ніж
три місяці. Товариство вважає, що суди
вірно установили відсутність підстав
для збільшення, визначеної пунктом 2
договору суми нарахування. Не
погоджується товариство і з
твердженням скаржників про порушення
судами попередніх інстанцій норм
процесуального права та вважає, що
скаржниками їх доводи не підтверджені
документально.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В. та пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, переглянувши
матеріали справи та доводи касаційних
скарг, перевіривши правильність
застосування судами приписів чинного
законодавства, відзначає наступне.

Судові рішення у справі переглядаються
в оскаржуваній частині, а саме щодо
відмови у задоволенні вимог первісного
позову.
Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, що 01.02.10 між Комунальним
підприємством "Запорізьке міське
інвестиційне агентство" та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Магніт-Запоріжжя", укладений договір
№010210/90, за умовами якого відповідач
отримавши пріоритет/дозвіл на
розміщення спеціальних конструкцій
зовнішньої реклами, приймає у
тимчасове платне користування місця,
які знаходяться у комунальній
власності для розміщення спеціальних
конструкцій відповідача, на які
отримано пріоритет/дозвіл. Адреси
розміщення, тип та кількість площин
визначаються в додатках, які
підписуються повноважними
представниками сторін і є невід'ємною
частиною цього договору. Пунктом 1.2.
договору сторони погодили, що термін
користування місцями під розміщення
конструкцій відповідача
встановлюється відповідно до терміну
дії наданого пріоритету/дозволу на
розміщення спеціальних конструкцій
зовнішньої реклами. Пунктом 2.1.
договору сторони визначили розмір
місячної плати за користування місцями
розташування спеціальних конструкцій,
які знаходяться у комунальній
власності, згідно рішення виконкому
Запорізької міської ради №41 від 01.02.10
та дорівнює складанню загальної
кількості площин за усіма додатками до
даного договору. Згідно додатку № 1 до
договору загальна щомісячна сума
оплати складає 133155,80 грн. Відповідно до
пункту 2.2. договору до моменту
прийняття рішення виконкому
Запорізької міської ради, але у термін
не більш ніж 3 місяці, плата за
користування місцями становить 25% від
вказаного в пункті 2.1. розміру плати.
Якщо пріоритет буде продовжений на
термін більше ніж 3 місяці, розмір плати
з 4-го місяця складає 100% від вказаної у
пункті 2.1. розміру плати. Пунктом 5.1
договору визначено, що строк дії
договору починає свій перебіг з 01.02.10 та
діє відповідно терміну дії
пріоритетів/дозволів за кожною
конструкцією. Таким чином, сторони
укладаючи договір погодили порядок
проведення платежів за користування
місцями розміщення рекламних засобів
та визначили, що розмір плати залежить
від терміну дії пріоритету.
Установлено судом і те, що рішенням
виконавчого комітету Запорізької
міської ради №41 від 01.02.10 "Про порядок
плати за тимчасове користування
місцями розташування рекламних
засобів, що перебувають у комунальній
власності в м. Запоріжжя" встановлений
розмір місячної плати за тимчасове
користування місцями розташування
рекламних засобів у розмірі 467,21 грн. та
визначено, що за встановлення
спеціальних конструкцій на пр. Леніна
розмір щомісячної плати коригується на
коефіцієнт 1,5. Як убачається з
матеріалів справи, предметом судового
розгляду за первісним позовом є вимога
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Магніт-Запоріжжя"
95401,70 грн. - боргу, що становить
збільшену суму плати за тимчасове
користування місцями за період 26 днів
квітня 2010 року згідно договору від 01.02.10
№010210/90. Відповідно до статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона, боржник,
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони, кредитора, певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Частина 1 статті 626
Цивільного кодексу України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України та статті 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Статтею 628 Цивільного
кодексу України унормовано, що зміст
договору становлять умови, пункти,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Визначення засад
рекламної діяльності в Україні,
регулювання відносин, що виникають у
процесі виробництва, розповсюдження та
споживання реклами здійснюється
Законом України "Про рекламу".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
16 Закону України "Про рекламу"
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах провадиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, та в порядку,
встановленому цими органами на
підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України. Пунктом 32 Типових правил
розміщення зовнішньої реклами, які
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України № 2067 від 29.12.03 (надалі
- Типові правила) передбачено, що
користування місцями, які перебувають
у комунальній власності та
використовуються суб'єктами
господарювання для розташування
рекламних засобів, є платним, а саме -
плата за тимчасове користування місцем
розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності,
встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування.
Відповідно до існуючого порядку, що
встановлений Законом України "Про
рекламу", Типовими правилами,
розміщення рекламних засобів пов'язано
з процедурою отримання дозволу, яка
відбувається у декілька етапів: 1)
подання заявником робочому органу
заяви на розміщення зовнішньої
реклами; 2) розгляд заяви робочим
органом та прийняття рішення про
встановлення пріоритету заявника на
обране ним місце розташування
рекламного засобу; 3) погодження
дозволу на розміщення зовнішньої
реклами з компетентними органами та
особами; 4) розгляд питання щодо видачі
дозволу виконавчим комітетом місцевої
ради та прийняття рішення з цього
приводу; 5) видача робочим органом на
підставі рішення виконавчого комітету
примірника дозволу заявникові. При
цьому, на стадії прийняття рішення про
встановлення пріоритету заявника на
місце розташування рекламного засобу
між робочим органом і заявником
повинен укладатися відповідний
договір, на підставі якого останнім
здійснюється плата за тимчасове
користування місцями, що перебувають у
комунальній власності територіальної
громади. За приписами пункту 11 Типових
правил пріоритет заявника на місце
розташування рекламного засобу
встановлюється строком на три місяці з
дати прийняття керівником робочого
органу відповідного рішення. Строк
встановлення пріоритету на місце
розташування рекламного засобу може
бути продовжений керівником робочого
органу не більш як на три місяці у разі:
продовження строку оформлення дозволу
у зв'язку з потребою виконання
архітектурно-планувальних робіт та
розроблення проектно-технічної
документації; письмового звернення
заявника щодо продовження строку
оформлення дозволу. Відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Згідно з приписами
статті 34 цього ж Кодексу господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи; обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Відповідно до
частини 2 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх. Між тим,
дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, судами попередніх інстанцій
установлено, що позивачем за первісним
позовом не надано на підтвердження
своїх вимог рішення робочого органу
про продовження дії пріоритету більше
ніж на 3 місяці, як і не надано доказів
прийняття такого рішення. За таких
установлених обставин справи, висновок
судів про відсутність у відповідача
обов'язку із внесення плати за
користування місцями для розміщення
реклами з 10.03.10 у розмірі 100% від розміру
плати, визначеної пунктом 2.1 договору
від 01.02.10, а відтак і обов'язку сплатити
спірні кошти за 26 днів квітня 2010 року
визнається правомірним. Таким чином,
правових підстав для задоволення вимог
первісного позову не вбачається. Щодо
доводу скаржника про те, що спірні
правовідносини виникли не лише з
договору від 01.02.10, а також з Типових
правил, рішення виконавчого комітету
міськради, то як убачається з
матеріалів справи зобов'язання зі
сплати коштів за тимчасове
користування місцями, порядок та
спосіб проведення платежів визначений
та погоджений сторонами саме договором
від 01.02.10, який в силу статті 204
Цивільного кодексу України є
правомірним та породжує для сторін
права та обов'язки, визначені цим
договором. Відносно доводу
Комунального підприємства "Запорізьке
міське інвестиційне агентство" про те,
що рішення у справі прийнято поза
межами строку визначеного статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України, то відповідно до приписів
вказаної статті спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви. У виняткових випадках
за клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів. Водночас,
враховується, що рішення може
прийматися тільки тим суддею, суддями,
який брав участь у розгляді справи з
його початку. У разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді, суддів,
до складу суду розгляд справи з огляду
на встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" принцип
незмінності судді слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України
строків вирішення спору, а його
подальше продовження новим, зміненим,
складом суду здійснюється у випадках і
в порядку, передбачених частиною
третьою цієї статті. Виходячи з того, що
при розгляді справи в суді першої
інстанції розпорядженням від 19.06.13
визначено здійснення розгляду даної
справи колегіально, а розпорядженням
від 12.08.13 змінено склад колегії суддів,
перебіг строку розгляду справи
розпочинався спочатку. Не може бути
підставою для скасування постанови у
справі і твердження комунального
підприємства про те, що суд апеляційної
інстанції незаконно відмовив у
розгляді заяви третьої особи про
відвід складу колегії суддів, адже
право на подання заяви про відвід судді
є однією з гарантій законності
здійснення правосуддя і об'єктивності
та неупередженості розгляду справи,
оскільки статтею 6 Конвенції про захист
прав і основних свобод людини
закріплено основні процесуальні
гарантії, якими може скористатися
особа при розгляді її позову в
національному суді і до яких належить
розгляд справи незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом. За приписами статті 20
Господарського процесуального кодексу
України відвід повинен бути
мотивованим, заявлятись у письмовій
формі до початку вирішення спору.
Заявляти відвід після цього можна лише
у разі, якщо про підставу відводу
сторона чи прокурор дізналися після
початку розгляду справи по суті.
Питання про відвід судді вирішується у
нарадчій кімнаті судом у тому складі,
який розглядає справу, про що
виноситься ухвала. Заява про відвід
кільком суддям або всьому складу суду
вирішується простою більшістю голосів.
Як убачається з матеріалів справи,
апеляційний суд за результатами
розгляду заяви третьої особи про
відвід колегії суддів виніс
мотивовану ухвалу від 22.01.14, а зі змісту
протоколу судового засідання від 22.01.14
убачається, що питання про відвід
суддів вирішувалось у нарадчій
кімнаті, при цьому чинним
процесуальним законодавством не
установлено часового ліміту на
перебування суддів в нарадчій кімнаті,
як і не передбачено обов'язку суду
оголошувати повний текст ухвали
прийнятої за наслідками розгляду заяви
про відвід суддів. Щодо посилань
скаржника на те, що рішення у справі
винесено у незаконному складі колегії
суддів, оскільки 19.06.13 ними було
допущено порушення таємниці нарадчої
кімнати, то приписами частини 2 статті
82, статті 821 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено прийняття господарським
судом рішення у нарадчій кімнаті та
таємницю нарадчої кімнати. За
приписами статті 821 Господарського
процесуального кодексу України під час
ухвалення судового рішення ніхто не
має права перебувати в нарадчій
кімнаті, крім складу суду, який
розглядає справу. Під час перебування в
нарадчій кімнаті суддя не має права
розглядати інші судові справи. Судді не
мають права розголошувати хід
обговорення та ухвалення рішення у
нарадчій кімнаті. При цьому, у разі
відсутності спеціально призначеного
для цього приміщення як нарадча
кімната може використовуватися зал
судових засідань, службовий кабінет
судді, інші службові приміщення суду, -
за обов'язкової умови, щоб під час
прийняття судового рішення у
відповідному залі чи іншому приміщенні
не перебували інші особи, крім суддів,
які здійснюють розгляд даної справи.
Винесення ухвал, у тому числі й тих,
якими закінчується розгляд справи, не
потребує обов'язкового виходу до
нарадчої кімнати, крім ухвал, що
виносяться за наслідками розгляду заяв
про відвід судді згідно з частиною
п'ятою статті 20 Господарського
процесуального кодексу України. Втім,
скаржником не надано доказів, які б
підтверджували його доводи про
порушення колегією суддів 19.06.13
таємниці нарадчої кімнати. Посилання
скаржника на порушення судами приписів
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод та
конституційний принцип гласності
правосуддя через не повідомлення
сторін про заяву судді щодо розгляду
справи колегіально, відсутність в
матеріалах справи посадових
інструкцій голови суду та його
заступників, рішення зборів суддів від
27.12.10, документів про відсутність 19.06.13
голови суду та безпідставність відмови
суду апеляційної інстанції у
задоволенні його клопотання про
витребування протоколів №30 від 27.12.10,
№2 від 11.02.11, також не може бути
підставою для скасування постанови у
справі, оскільки відповідно до частини
1 статті 15 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" справи в
судах розглядаються суддею
одноособово, а у випадках, визначених
процесуальним законом, - колегією
суддів. При цьому, процесуальним
законодавством не передбачено
обов'язку суду письмово повідомляти
сторін про заяву судді про розгляд
справи колегіально. Окрім цього, згідно
з пунктом 3.6.1 Інструкції з діловодства
в господарських судах України,
затвердженою наказом Державної
судової адміністрації України від 20.02.13
№28, накази, розпорядження є
організаційно - розпорядчими
документами суду і сторона у разі
наявності правових підстав не
позбавлена можливості для звернення до
суду, якими вони були прийняті, з метою
ознайомлення з їх змістом у порядку
визначеному законодавством. Водночас,
враховується і те, що відмовляючи у
задоволенні клопотання про
витребування вказаних документів, суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
зазначив про те, що вказані документи
не впливають на вирішення спору у даній
справі по суті. Стосовно посилань
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради на те, що судом
апеляційної інстанції прийнято
рішення, яке стосується Департаменту
житлово-комунального господарства
Запорізької міської ради, проте
останнього не було залучено до участі
у справі, то статтею 27 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено можливість участі в
судовому процесі третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, на предмет
спору, якщо рішення господарського
суду зі спору може вплинути на права та
обов'язки цієї особи щодо однієї із
сторін Її може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
з підготовки справи до розгляду або під
час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.
Отже, залучення третьої особи до участі
у справі є правом суду, яким він
користується у випадку наявності
підстав визначених наведеною нормою.
Проте, матеріали справи не мстять
клопотань сторін про залучення
Департаменту житлово -комунального
господарства Запорізької міської ради
до участі у справі, в якості третьої
особи. Не знайшли свого підтвердження і
доводи скаржників про порушення
місцевим судом приписів статей 43, 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, пунктів 1, 7 частини 1 статті 129
Конституції України, статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини". Інші доводи,
викладені в касаційній скарзі також не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки не
спростовують установлених апеляційним
судом обставин справи та ґрунтуються
на переоцінці доказів, яка за приписами
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції Відтак,
підстав для скасування постанови суду
апеляційної інстанції та задоволення
касаційних скарг не вбачається.
Витрати за розгляд касаційних скарг
покладаються на скаржників.

Враховуючи викладене та
керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 22.01.14 у справі
№905/1964/13 залишити без змін.

Касаційні скарги Комунального
підприємства "Запорізьке міське
інвестиційне агентство" та Виконавчого
комітету Запорізької міської ради
залишити без задоволення.

Головуючийсуддя Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець