м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3576/14 14.04.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Гарант Авто»ДоПриватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова
компанія»Простягнення 3 549,50 грн.

Суддя Куркотова Є.Б.

Представники: Від позивачане
з'явивсяВід відповідача Мельник О.Д.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» (далі-позивач) звернулося до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія» (далі-відповідач) про
стягнення 3 549,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем на підставі договору
добровільного страхування
транспортних засобів №УБG0065785 від
01.11.2011 р. внаслідок настання страхової
події - дорожньо-транспортної пригоди
(надалі - ДТП), виплачено страхове
відшкодування власнику автомобіля
марки «Skoda», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, а тому позивачем
відповідно до положень статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки «Suzuki», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП,
застрахована відповідачем на підставі
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс №АВ/4926875), а тому позивач
вказує, що обов'язок з відшкодування
збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 07.03.2014 р. порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
26.03.2014 р.

19.03.2014 р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке мотивоване неможливістю
забезпечення його явки у судове
засідання призначене на 26.03.2014 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 26.03.2014 р. у зв'язку із неявкою у
судове засідання представника
відповідача, розгляд справи відкладено
до 09.04.2014 р.

02.04.20104 р. через канцелярію суду від
представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву, за змістом
якого відповідач відзначив, що
страхувальник відповідача всупереч в
порядку, встановленому статтею ст. 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (надалі - Закону)
не повідомив відповідача про вчинення
ним ДТП. Крім того, відповідач
відзначив, що позивачем не надано
доказів проведення експертної оцінки
пошкоджень автомобілю «Skoda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, і як
наслідок розміру витрат, які
відшкодовуються відповідачем. Також,
відповідач зазначив, що позивач
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування
більш ніж через рік, а тому відповідно
до п. 37.1.4 Закону дана обставина є
підставою для відмови позивачу у
виплаті страхового відшкодування.

В судовому засіданні оголошено перерву
до 14.04.2014 р.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце його проведення був повідомлений
належним чином.

Представник відповідача у судове
з'явився, проти задоволення позову
заперечував у повному обсязі з підстав
викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2011 р. між позивачем (страховик) та
ТОВ «ТЕВА Україна» (страхувальник)
укладено договір добровільного
страхування транспортних засобів
№УБG0065785 від 01.11.2011 р., за яким позивачем
застраховані майнові інтереси
страхувальника, що не суперечать
закону, пов'язані з володінням,
користуванням та/або розпорядженням, у
тому числі, транспортного засобу «Skoda»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

04.08.2012 р. о 14 год. 10 хв. в м. Черкаси по вул.
Дахнівській, 50 було скоєне ДТП за
участі застрахованого автомобіля
«Skoda», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та
автомобіля «Suzuki», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_3

В даному випадку ДТП сталося з вини
двох водіїв, що підтверджується
постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 17.08.2012 р. у
адміністративній справі №3-1877/12 р.,
відповідно до якої ОСОБА_2 визнано
винними у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та звільнено від
відповідальності за малозначністю,
обмежившись усним зауваженням та
постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 17.08.2012 р. у
адміністративній справі №3-1878/12 р.,
відповідно до якої ОСОБА_3 визнано
винними у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та звільнено від
відповідальності за малозначністю,
обмежившись усним зауваженням. Тобто,
Соснівським районним судом м. Черкаси
встановлено вчинення
адміністративного правопорушення
двома учасниками ДТП.

Відповідно до рахунку-фактурі №ЗН-0007506
від 09.08.2012 р. складеного ТОВ «Автогор»
вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу «Skoda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при ДТП
складає 10 099,00 грн.

Страховим актом №000002938/01 (137 973) від
20.08.2012 р. пошкодження транспортного
засобу марки «Skoda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок
ДТП, що сталося 04.08.2012 р. о 14 год. 10 хв. в м.
Черкаси по вул. Дахнівській, 50, визнано
позивачем страховим випадком та
призначено до виплати в якості
страхового відшкодування 9 099,00 грн.

На підставі страхового акту, позивач
виконуючи свої зобов'язання за
Договором, перерахував на рахунок ТОВ
«Автогор» суму страхового
відшкодування у розмірі 9 099,00 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№8239 від 20.08.2012 р.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, позивач вказує, що до нього
перейшло в межах суми 3 549,50 грн. право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про ДТП №9048291 вбачається, що
транспортний засіб - автомобіль «Suzuki»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким спричинено ДТП, що потягнуло
нанесення шкоди автомобілю «Skoda»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
належить ОСОБА_3 та знаходився під його
керуванням.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Як вбачається із матеріалів справи,
ДТП, в результаті якого було заподіяно
шкоду автомобілю «Skoda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, сталося як
з вини водія ОСОБА_3, що керував
транспортним засобом «Suzuki», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2 так і водія
ОСОБА_2, що керував забезпеченими
позивачем транспортним засобом «Skoda»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно із п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" при наявності
вини обох володільців - розмір
відшкодування визначається відповідно
до ступеня вини кожного.

Таким чином, розмір частки
відшкодування завданої власнику
автомобіля «Skoda» шкоди, визначається
відповідно до ступеня вини кожного із
учасників ДТП.

При визначенні цього розміру суд
виходить із безпосереднього змісту
постанов Соснівського районного суду
м. Черкаси, а також приймає до уваги той
факт, що Соснівським районним судом м.
Черкаси встановлено вину обох
учасників у вчинені правопорушень,
передбачених однією статтею КУпАП (ст.
124 КУпАП).

Отже, вина учасників ДТП визначається
судом як рівна, а тому розмір
відшкодування шкоди, заподіяної
транспортному засобу «Skoda», з вини
ОСОБА_3 становить 50 відсотків.
Учасниками судового процесу не надано
обґрунтованих пояснень стосовно
іншого ступеня вини кожного із
учасників ДТП.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3, за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
автомобіля «Suzuki», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2,
застрахована відповідачем згідно із
полісом №АВ/4926875.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з тим, що цивільно-правову
відповідальність ОСОБА_3, за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу автомобіля «Suzuki»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
застрахована відповідачем, що
підтверджується полісом №АВ/4926875, то
саме відповідач зобов'язаний
відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу
в порядку регресу.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

З відзиву на позовну заяву вбачається,
що відповідач заперечував в
задоволенні позовних вимог, оскільки
позивачем не надано документів, що
підтверджують оцінений розмір
завданої шкоди, транспортному засобу
«Skoda», державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 з урахуванням зносу,
розрахованого у порядку встановленому
законодавством, тобто оскільки
позивачем не надано доказів проведення
автотоварознавчого дослідження
пошкоджень зазначеного транспортного
засобу, проте суд відзначає наступне.

Норми законодавства про страхування не
покладають на страховика за договором
добровільного страхування обов'язок
доводити розмір збитків виключно
шляхом проведення його оцінки
відповідно до Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», а згідно ч. 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України особа не може бути
примущена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї. При цьому ч. 2 ст. 7
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», яка визначає
випадки, коли проведення оцінки майна є
обов'язковим, такого обов'язку щодо
оцінки на страховика, що уклав договір
добровільного страхування, також не
покладає.

Із преамбули Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Обов'язок проведення оцінки
встановлюється для відповідача у
правовідносинах з виконання ним
взятого за умовами договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземних транспортних
засобів, обов'язку відшкодувати шкоду.

Аналогічну правову позицію містить
постанова Вищого господарського суду
України №910/5734/13 від 19.08.2013 р.

При цьому, суд відзначає, що з приписів
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та Закону
України «Про страхування» вбачається,
що обов'язки, пов'язані з оцінкою
завданої шкоди та проведенням
автотоварознавчого дослідження, не
стосуються позивача, а під оціненою
шкодою розуміється шкода оцінена
насамперед страховою компанією.

Статтею 25 Закону України «Про
страхування» визначено, що здійснення
страхових страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно із договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Аналогічна правова позиція міститься в
постановах Вищого господарського суду
України №5011-35/11156-2012 від 30.01.2013 р.,
№5011-50/17047-2012 від 15.05.2013 р. та №5011-67/7989-2012
від 14.11.2012 р.

З наявного в матеріалах справи
страхового акту №КА-2430 від 29.01.2013 р. та
розрахунку до нього вбачається, що
позивачем було оцінено шкоду, завдану
власнику забезпеченого транспортного
засобу на підставі рахунку-фактури
№ЗН-0007506 від 09.08.2012 р. складеного ТОВ
«Автогор».

Положеннями п. 36.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції зазначеного
Закону від 17.02.2011 р. після набрання
чинності змін внесених Законом України
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування" №3045)
визначено, що страховик протягом 15 днів
з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентованої виплати) та виплати
його;

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Претензією №4286-24/24 від 21.10.2013 р., позивач
звернувся до відповідача з вимогою
відшкодувати у порядку регресу шкоду,
заподіяну в результаті ДТП у розмірі 3
549,50 грн.

Останній відповіді не направив, шкоду
на вимогу претензії не відшкодував.

За змістом відзиву на позовну заяву
відповідач зазначав, що позивач
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування
більш ніж через рік, а тому відповідно
до п. 37.1.4 Закону дана обставина є
підставою для відмови позивачу у
виплаті страхового відшкодування.

Проте суд відзначає, що твердження
відповідача про пропуск позивачем
річного строку на звернення з вимогою
про сплату страхового відшкодування,
встановленого ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», не можуть бути підставою для
відмови у позові, оскільки вказана
норма регулює відносини між
страховиком та страхувальником
цивільно-правової відповідальності, а
не між страховими компаніями.

Відповідно до п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) є неподання
заяви про страхове відшкодування
впродовж одного року, якщо шкода
заподіяна майну потерпілого, і трьох
років, якщо шкода заподіяна здоров'ю
або життю потерпілого, з моменту
скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З наведеної норми вбачається, що
зазначені у ній строки обраховуються з
моменту скоєння дорожньо-транспортної
пригоди.

Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд
України у своїх постановах від 27.03.2012 р.
зі справи Господарського суду м. Києва
№58/168 від 07.08.2012 р. зі справи
Господарського суду Рівненської
області №12/207 від 28.08.2012 р. зі справи
Господарського суду Харківської
області №5023/4833/11, право вимоги на
підставі статті 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування» виникає після виплати
страхового відшкодування, а не з
моменту виникнення страхового випадку.

Ці постанови відповідно до приписів
статті 11128 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковими для всіх судів України, а
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

Спір у даній справі виник у зв'язку із
стягненням виплаченого страхового
відшкодування, тобто із правовідносин,
що регулюються положеннями ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
згідно яких до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Разом із тим, із преамбули Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вбачається, що він регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Таким чином останній регулює інші,
відміні від правовідносин, що виникли у
даній справі, а приписи п. 37.1.4 статті 37
цього Закону, до даних правовідносин не
застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 17 липня 2013 року справа №
910/4896/13.

Заперечення відповідача щодо не
повідомлення страхувальником
відповідача всупереч порядку,
встановленому статтею ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» про настання ДТП у
передбачені законом строки, також не є
підставою для відмови позивачу у
позові, оскільки підставою для
звернення позивача з позовом до суду є
стягненням з відповідача в порядку
регресу та на підставі ст. 993 Цивільного
кодексу України та ст. 27 Закону України
«Про страхування» виплаченого ним
страхового відшкодування,

Тобто правовідносини сторін у даному
випадку регулюються положеннями ст. 993
Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування», при
цьому порушення страхувальником
відповідача свого обовязку щодо
повідомлення про настання страхового
випадку відповідно до положень ст. 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» може бути
підставою для звернення відповідача
саме до свого страхувальника із
регресним позовом.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля «Skoda», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 10
099,00 грн., а до позивача перейшло право
зворотної вимоги в межах суми 9 099,00 грн.
(розмір виконаного зобов'язання по
виплаті страхового відшкодування), а
ступінь вини ОСОБА_3 у скоєнні ДТП
становить 50%.

Полісом №АВ/4926875, передбачено, що ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
майну третіх осіб становить 50 000,00 грн.,
франшиза - 1 000,00 грн.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Враховуючи визначені полісом №АВ/4926875
розміри лімітів відповідальності та
франшизи, встановлений судом розмір
шкоди, право на зворотну вимогу якої
перейшло до позивача, а також
встановлену судом ступінь вини ОСОБА_3,
відповідач був зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати у
розмірі 3 549,50 грн. (9 099,00 грн. - розмір
виконаного зобов'язання по виплаті
страхового відшкодування * 50% - 1 000,00 грн.
франшизи).

За таких обставин, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
Авто» про стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія»
страхового відшкодування у розмірі 3
549,50 грн. є правомірними та
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача щодо
відсутності підстав для задоволення
позову з огляду невідповідності номеру
транспортного засобу «Suzuki»
зазначеного позивачем у позовній заяві
та претензії, номеру транспортного
засобу «Suzuki», державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахованого
відповідачем за полісом №АВ/4926875 судом
відхиляються, адже постановою
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 17.08.2012 р. у адміністративній справі
№3-1878/12 р. встановлено вину саме
страхувальника позивача, який керував
автомобілем «Suzuki», державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, а
невідповідність номерів автомобіля
«Suzuki», яка виникла у даному випадку, є
технічною опискою позивача при
складанні позову та претензії.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056, м.
Київ, вул. Борщагівська, 145; ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант Авто» (01042, м.
Київ, провул. Новопечерський, буд. 19/3;
) страхове
відшкодування у розмірі 3 549 (три тисячі
п'ятсот сорок дев'ять) грн. 50 коп. та
судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Є.Б. Куркотова

Повний текст рішення складено та
підписано 14.04.2014 р.