ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2014 р.
Справа №914/778/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Іванчук С.В., при секретарі
судового засідання Білан О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аквавит", м.
Дніпропетровськ

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі
2731грн. 68коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Богуцький Й.Д. -
представник;

від відповідача: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням присутнього представника
позивача в судовому засіданні не
проводилася технічна фіксація
судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Аквавит" до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
основного боргу в сумі 2369грн. 28коп.,
пені у розмірі 285грн. 28коп., інфляційних
втрат в розмірі 14грн. 22коп. та 3% річних у
розмірі 62грн. 90коп.

Ухвалою суду від 07.03.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 25.03.2014р. З метою
повного і всестороннього розгляду
справи, враховуючи подане
представником позивача клопотання про
відкладення розгляду справи, неявку в
судове засідання відповідача та
невиконання сторонами вимог ухвали
суду від 07.03.2014р., розгляд справи
відкладено на 08.04.2014р.

03.04.2014р. від представника позивача на
адресу суду (вх.№14337/14) поступило
клопотання про долучення до матеріалів
справи документів, які містяться у
додатках.

В судове засідання 08.04.2014р. представник
позивача явку забезпечив, позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
у позовній заяві і просить суд позов
задоволити повністю.

В судове засідання 08.04.2014р. відповідач
явки повноважного представника не
забезпечив, будь-яких пояснень на
вимогу суду по суті заявлених позовних
вимог не надав, позовні вимоги не
оспорив, вимоги ухвали суду не виконав.
Причини неявки суду не повідомив, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№830 та поштовим конвертом
№697. Жодних заяв чи клопотань на
адресу суду від відповідача, станом на
08.04.2014р. не поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із
внесеними змінами і доповненнями) в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
в с т а н о в и в:

04.03.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АКВАВИТ»
(постачальник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (покупець) укладено
договір поставки №1552-ЛЬВ.

Пунктом 2.1. договору поставки №1552-ЛЬВ
від 04.03.2013р. сторони встановили, що
постачальник зобов'язується
передавати у власність покупця, а
покупець приймати та оплачувати на
умовах і у порядку, визначених цим
договором, товар в асортименті,
кількості та за цінами, вказаними у
накладних, які є невід'ємною частиною
цього договору. Право власності на
товар, а також ризик випадкового
знищення та випадкового пошкодження
(псування) товару переходять від
постачальника до покупця з моменту
фактичної передачі товару, що
засвідчується підписанням
уповноваженими представниками сторін
накладної (п.2.3. даного договору).

Відповідно до п.3.1. договору поставки
№1552-ЛЬВ від 04.03.2013р. асортимент та
кількість товару, що постачається
зазначається у накладних.

За умовами п.4.1. та п. 4.2. договору
поставки №1552-ЛЬВ від 04.03.2013р. ціни на
товар вказуються у накладних на товар,
які є невід'ємною частиною цього
договору. Оплата здійснюється в
національній валюті України виключно у
формі безготівкових розрахунків.
Покупець зобов'язаний оплачувати кожну
партію переданого постачальником
товару не пізніше 30 днів з дати її
поставки.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов договору поставки
№1552-ЛЬВ від 04.03.2013р., позивач поставив, а
відповідач, через представника - ОСОБА_3
по довіреності №49869 від 04.03.2013р. отримав
товари на загальну суму 2369грн. 28коп. (з
ПДВ), що підтверджується видатковою
накладною №556 від 05.03.2013р. та
товарно-транспортною накладною на
переміщення алкогольних напоїв серії
АК № від 05.03.2013р.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України,
ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Станом на день прийняття рішення суду,
доказів в спростування вищенаведених
обставин не поступало, доказів щодо
оплати заборгованості не представлено,
відтак заборгованість відповідача
перед позивачем становить 2369грн. 28коп.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 6.6. договору поставки №1552-ЛЬВ
від 04.03.2013р. сторони встановили, що у
випадку порушення покупцем строків,
визначених п.4.2. договору, покупець
оплачує постачальникові неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від простроченої суми за кожен день
прострочення. Сторони домовилися про
те, що неустойка за порушення покупцем
строків вказаних в п.4.2. договору
нараховується та сплачується за весь
період невиконання або неналежного
виконання покупцем своїх зобов'язань
включаючи день повного розрахунку за
поставлений товар.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В п.2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" роз'яснено, що
щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, за період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Так, згідно п.6.6. договору поставки
№1552-ЛЬВ від 04.03.2013р., позивач за період з
05.04.2013р. по 21.02.2014р. нарахував
відповідачу пеню у розмірі 285грн. 28коп.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач, на підставі ст.625 ЦК України
нарахував відповідачу інфляційні
втрати у розмірі 14грн. 22коп. за період з
квітня 2013 року по січень 2014 року та 3%
річних в розмірі 62грн. 90коп. за період з
05.04.2013р. по 21.02.2014р. Перевіривши
проведений позивачем розрахунок
інфляційних втрат встановлено, що
позивач припустився арифметичної
помилки, відтак в перерахунку
задоволенню підлягають 14грн. 14коп.
інфляційних втрат.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, подані докази в
їх сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги до відповідача щодо
основного боргу в сумі 2369грн. 28коп.,
пені у розмірі 285грн. 28коп., інфляційних
втрат в розмірі 14грн. 14коп. та 3% річних у
розмірі 62грн. 90коп.є обґрунтованими, не
спростованими, підтвердженими
належними доказами та підлягають
задоволенню. В решті позовних вимог
щодо інфляційних втрат належить
відмовити.

Судові витрати необхідно віднести на
відповідача відповідно до ст.49 ГПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер ДРФО НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аквавит» (49083,
м.Дніпропетровськ, вул.Собінова, 1, ) 2369грн. 28коп. - основного
боргу, 285грн. 28коп. - пені, 14грн. 14коп. -
інфляційних втрат, 62грн. 90коп. - 3% річних
та 1827грн. 00коп. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Суддя
Іванчук С.В.

Повне рішення складено 11.04.2014р.