ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА КИЄВА
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

07.04.14 № 910/5999/14. Суддя Митрохіна А.В.,
розглянувши

позовну заяву Львівський прокурор з
нагляду за додержанням законнів у
воєнній сфері Західного регіону
України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції у спірних відносинах -
квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова

до Товариство з обмеженою
відповідальністю "Астеліт"

про стягнення 13 429,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Львівський прокурор з нагляду за
додержанням законнів у воєнній сфері
Західного регіону України звернувся до
Господарського суду міста Києва в
інтересах держави - Міністерства
оборони України в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції у
спірних відносинах -
квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова із позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астеліт" про
стягнення з останнього заборгованості
у розмірі 13 429,84 грн.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов
висновку, що позовна заява №12/557 вих-14
від 06.03.2014 і додані до неї документи
підлягають поверненню позивачеві без
розгляду з наступних підстав:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо позовну заяву підписано особою,
яка не має права її підписувати, або
особою, посадове становище якої не
вказано.

Відповідно до вимог статті 54
Господарського процесуального кодексу
України, позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником, прокурором,
громадянином - суб'єктом
підприємницької діяльності або його
представником. (Редакція статті від
19.01.2013 із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із законом України
від 18.09.2012року № 5288-IV "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України з
питань удосконалення діяльності
прокуратури").

Відповідно до ч. 2 ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

За приписами статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Звернення до Господарського суду міста
Києва з даним позовом Львівський
прокурор з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України обґрунтовує
порушенням інтересів держави в особі
квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
у кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Обов'язок зазначення в позовній заяві
наведених відомостей прямо
передбачений ст.ст. 2, 29, п. 5 ст. 54
Господарського процесуального кодексу
України. Визначення прокурором, в чому
полягає порушення інтересів держави, є
підставою для порушення провадження у
справі згідно з рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/99
від 08.04.1999 року.

Згідно із рішенням Конституційного
Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99 зі
справи за конституційними поданнями
Вищого арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (справа № 1-1/99 про
представництво прокуратурою України
інтересів держави в арбітражному суді),
положення абзацу четвертого частини
першої ст. 2 Арбітражного (нині
Господарського) процесуального
кодексу України у контексті пункту 2 ст.
121 Конституції України належить
розуміти так, що прокурори або їх
заступники подають до господарського
суду позови саме в інтересах держави, а
не в інтересах підприємств, установ і
організацій незалежно від їх
підпорядкування і форм власності.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/99 від 08.04.1999р. зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

З огляду на відповідні приписи
Конституції України та ГПК, а також
рішення Конституційного Суду України,
прокурори, звертаючись до
господарського суду в інтересах
держави, у позовній заяві повинні
обов'язково зазначати лише той орган,
який державою уповноважено
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах і який має
передбачені законодавчим актом, тобто
законом, повноваження на подання
відповідного позову до суду.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 року "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам",
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися
прокурором.

У випадках неправильного визначення
прокурором позивача, тобто органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах, господарський суд на
підставі пункту 1 частини першої статті
63 ГПК повертає таку позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду.

У якості позивача Львівським
прокурором з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Західного
регіону України визначено державу в
особі квартирно-експлуатаційного
відділу міста Львова та в позовній
заяві №12/557 вих-14 від 06.03.2014 прокурор
просить стягнути кошти у розмірі 13 429,84
грн. на рахунок
квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова.

Нормами ч. 1 ст. 80 Цивільного кодексу
Украни встановлено, що юридичної
особою є організація, створена і
зареєстрована у встановленому законом
порядку.

Зі змісту положень ч. 1, 3 ст. 79
Господарського кодексу України
випливає, що господарські товариства,
які у свою чергу є юридичними особами,
створюються з метою одержання
прибутку.

Здійснивши ґрунтовний аналіз вище
зазначених норм законодавства, суд
дійшов висновку, що у вказаній позовній
заяві не вказано та із доданих до неї
матеріалів не вбачається обставин, які
б свідчили про надання законом
квартирно-експлуатаційному відділу
міста Львова повноважень органу
виконавчої влади. Між тим, зазначене
вище є необхідною умовою для
визначення квартирно-експлуатаційного
відділу міста Львова, як органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах згідно з п.2 рішення
Конституційного суду України від 08.04.99
N3-рп/99.

Дана правова позиція також міститься у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №7.

У позовній заяві Львівським прокурором
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України належним чином не визначено, у
чому полягає порушення інтересів
держави, і не наведено належного
обґрунтування необхідності захисту
інтересів держави, оскільки позов
фактично подано в інтересах окремого
підприємства, а не органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України суддя повертає позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду,
якщо у позовній заяві не вказано
обставин, на яких ґрунтується позовна
вимога, доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України
письмові докази подаються в оригіналі,
або в належним чином засвідченій копії.

Письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Відповідно до пункту 5.27 Національного
стандарту України ДСТУ 4163-2003
"Уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації" (затв. Наказом
Держспоживстандарту України від 07.04.2003
№ 55) відмітку про засвідчення копії
документа складають зі слів "Згідно з
оригіналом", назви посади, особистого
підпису особи, яка засвідчує копію, її
ініціали та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляють нижче реквізит
"підпис". Така відмітка проставляється
на кожному аркуші засвідченої копії
документа.

За таких обставин, додані позивачем до
позовної заяви документи належним
чином не засвідчені, оскільки на
останніх відсутні будь-які відмітки
відповідно до вказаних вище вимог.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Відповідно до ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України (в
редакції чинній з 18.06.2011 р.) позивач,
прокурор чи його заступник зобов'язані
при поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів.

Як випливає з вимог ч.1 ст. 56 ГПК України,
обов'язок позивача направити
відповідачу копії доданих до позовної
заяви документів не залежить від того
чи є у наявності у відповідача дані
документи.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Правил надання послуг поштового
зв'язку від 05.03.09 р. № 270 розрахунковим
документом, що підтверджує факт
надання послуг поштового зв'язку є
документ встановленої відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" форми і змісту
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Постанови Кабінету
Міністрів України від 05.03.2009р. №270 "Про
затвердження Правил надання послуг
поштового зв'язку" внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення. У разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище
норм вбачається, що належним доказом
відправлення відповідачеві позовної
заяви та доданих до неї документів є
опис вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

Натомість, до позовної заяви №№12/557
вих-14 від 06.03.2014 Львівським прокурором з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Західного регіону
України додано лише фіскальний чек №6913
від 31.03.2014. З огляду на вищевказані
обставини, у суду відсутня можливість
визначити, які саме документи
надіслані Львівським прокурором на
адресу відповідача.

Суд звертає увагу позивача, що після
усунення недоліків, які стали
підставою повернення позовної заяви
без розгляду, він може повторно
звернутися до господарського суду м.
Києва з позовом, відповідно до ч. 3 ст. 63
ГПК України.

Керуючись п.п. 1, 3, 6 ч. 3 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали Львівського
прокурора з нагляду за додержанням
законнів у воєнній сфері Західного
регіону України в інтересах держави -
Міністерства оборони України в особі
органу, уповноваженого здійснювати
функції у спірних відносинах -
квартирно-експлуатаційного відділу
міста Львова до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астеліт" про
стягнення з останнього заборгованості
у розмірі 13 429,84 грн.- повернути
позивачеві без розгляду.

Ухвала підлягає оскарженню у порядку
передбаченому Господарським
процесуальним кодексом України.

Суддя
А.В. Митрохіна