ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 р.
Справа № 914/587/14

За позовом: Перемишлянської районної
спілки споживчих товариств, м.
Перемишляни Львівської області;

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, с. Підгайчики
Золочівського району Львівськї
області;

про: стягнення 15187,13 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Мох О.Я. - голова
правління;

від відповідача: ОСОБА_1 - підприємець

В судовому засіданні 22.04.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Суть спору:

Позов заявлено Перемишлянською
районною спілкою споживчих товариств,
(м.Перемишляни) до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (с. Підгайчики) про
стягнення 15187,13 грн. боргу, з яких 13153,13
грн. заборгованість по сплаті орендної
плати, 2034,00 грн. заборгованість по
сплаті комунальних послуг та 1195,74 грн.
пеня.

Позовні вимоги обґрунтовуються
тим, що відповідачем, в порушення умов
укладеного між сторонами договору
оренди, допущено заборгованість по
сплаті орендної плати.

Ухвалою суду від 21.02.2014 року порушено
провадження у справі. Розгляд справи
призначено на 12.03.14р. Вимоги до сторін
по підготовці справи до розгляду в
судовому засіданні висвітлено в
зазначеній ухвалі, в тому числі
визнано участь повноважних
представників сторін в судове
засідання.

Ухвалою від 12.03.2014 року розгляд справи
було відкладено за клопотанням
відповідача.

В судове засідання 26.03.2014 року
представник позивача явку
повноважного представника забезпечив,
позов підтримав. Відповідач участь
повноважного представника в судове
засідання не забезпечив, причини
неявки суду не повідомив. Розгляд
справи відкладено на 16.04.2014 року.

В судовому засіданні 16.04.2014 р. було
оголошено перерву до 22.04.2014 року для
надання сторонам можливості подання
додаткових доказів по суті спору.

В судове засідання 22.04.2014 року позивач
участь повноважного представника
забезпечив, через канцелярію суду
подав заяву про уточнення позовних
вимог (вх. № 2043/14 від 22.04.2014 року),
відповідно до якої зменшив позовні
вимоги до 1386,61 грн. з огляду на
припинення договору оренди та просить
стягнути 12262,22 грн. неустойки.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Як зазначено у п. 3.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

Предмет позову -це певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача.

Зміна предмета позову означає зміну
вимоги, з якою позивач звертається до
відповідача. Зміна підстав позову -це
зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача.

Дана заява, подана після початку
розгляду господарським судом справи по
суті, прийнята судом до розгляду
частково, а саме в частині зменшення
позовних вимог та стягнення з
відповідача 1386,61 грн.

Суд не приймає до розгляду заяву
позивача про уточнення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача
неустойки в розмірі подвійної плати за
користування орендованим майном з
01.12.2011 р. по 06.12.2012 р. в сумі 12 262,22 грн.
Заявляючи вказану вимогу, позивач
фактично звертається до суду з
додатковою позовною майновою вимогою.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву (вх. № 16935/14 від 16.04.2014
року).

Суд залишив без розгляду
клопотання про вжиття заходів до
забезпечення позову, яке міститься в
тексті позовної заяви в зв'язку з
відсутністю доказів сплати судового
збору, передбаченого п.п. 3 п. 2 ч. 2 статті
4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI №
«Про судовий збір» за подання до
господарського суду заяви про вжиття
запобіжних заходів та забезпечення
позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно та об'єктивно дослідивши
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

25.12.2010 року між Перемишлянською
районного спілкою споживчих товариств
(орендодавцем згідно договору) та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(орендарем згідно договору) укладено
договір оренди об'єкта нерухомості.

Відповідно до п. 1 договору,
орендодавець передає, а орендар
приймає у тимчасове платне
користування частину приміщення
адмінбудинку загальною площею 64 кв.м.,
що знаходяться за адресою: вул.
Галицька, 33 м. Перемишляни.

Факт передачі об'єкта оренди орендарю
підтверджено копією акту
приймання-передачі від 25.12.2010 року,
долученою до матеріалів справи.

Строк дії договору визначений з 26.12.2010
року до 30.11.2011 року включно (п. 4.1
договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, орендна
плата за користування одним квадратним
метром об'єкта оренди становить 30 грн. в
місяць. Загальний розмір орендної
плати становить 1920 грн. в місяць в т.ч.
ПДВ. Орендна плата сплачується в
національній валюті України за курсом
НБУ на момент оплати та з урахуванням
індексу інфляції за попередній місяць
за даними Держкомстату України.

Орендна плата сплачується орендарем на
рахунок орендодавця до 10 - го числа
кожного місяця, в якому здійснюється
користування об'єктом оренди (п.5.2
договору).

Крім орендної плати орендар на
підставі показників лічильника та
після отримання рахунків орендодавця
відшкодовує вартість: а) усіх
комунальних послуг (водо-, енерго-,
теплопостачання, телефонний зв'язок
тощо), які споживаються орендарем; б)
експлуатаційних послуг та витрат.
Оплата рахунків здійснюється
орендарем не пізніше 5 днів після їх
отримання від орендодавця (п. 5.3
договору).

Орендоване приміщення повернуто
орендодавцю згідно акту
приймання-передачі від 06.03.2014 року
(копія міститься в матеріалах справи).

Оцінивши подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини ( п.1 ч. 2 ст. 11 ЦКУ).

Матеріалами справи встановлено, що
25.12.2010 року сторони уклали договір
оренди, на підставі якого відповідач
згідно акту приймання-передачі від
25.12.2010 року отримав від позивача
частину приміщення адмінбудинку в
тимчасове платне користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1,5 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Пунктом 4.1 договору сторони визначили
строк його дії з 26.12.2010 року по 30.11.2011
року включно.

Відповідно до п. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором. Якщо наймач
продовжує користуватися майном після
закінчення строку договору найму, то,
за відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором (п. 1
ст. 764 ЦК України).

Як встановлено судом і не
заперечується представниками сторін,
протягом місяця після закінчення
визначеного п. 4.1 договору строку
позивач направив на адресу відповідача
повідомлення від 27.12.2011 року № 121 про
закінчення терміну дії договору та
звільнення орендованого приміщення.
Докази отримання відповідачем
вищезазначеного листа судом оглянуто в
судовому засіданні.

Із врахуванням викладеного, зважаючи
на те, що договір оренди від 25.12.2014 року
укладений між сторонами, припинив свою
дію 30.11.2011 року, нарахування позивачем
орендної плати та комунальних платежів
за період з грудня 2011 року по лютий 2012
року включно є безпідставним.

Згідно уточненого розрахунку по
орендній платі за період з 01.01.2011 р. по
31.11.2011 р., долученого до заяви від 22.04.2014
р., залишок до сплати становить 1386,61 грн.
Однак, за 11 місяців 2011 р. відповідач
повинен був сплатити 21 120 грн., а оплатив
21 900 грн. Відшкодування комунальних та
експлуатаційних послуг проводиться
орендарем на підставі виставлених до
оплати рахунків (п. 5.3 договору). Докази
виставлення відповідачу таких
рахунків в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, суд констатує, що
в матеріалах справи відсутні належні
докази на підтвердження наявності у
відповідача заборгованості зі сплати
орендної плати в розмірі 1386,61 грн.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст.
32 ГПК України, є будь-які фактичні дані,
на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими, не підтвердженими
належними доказами та такими, що не
підлягають до задоволення.

Судовий збір залишити за позивачем у
відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
4, 33, 34, 35, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 25.04.2014 р.

Суддя
Король М.Р.