ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" квітня 2014 р.Справа № 924/73/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

Суддя Магера В.В., розглянувши
матеріали

За позовом Селянського фермерського
господарства „Поділля", смт. Стара
Синява, Старосинявський район,
Хмельницька область

до Державного підприємства „Дослідне
господарство „ЗОРЯ" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України", с. Пирогівці,
Хмельницький район, Хмельницька
область

про стягнення 44 549,60 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

від позивача: Остапов С.П. - за
довіреністю №26 від 01.08.2013р., в судовому
засіданні 31.03.2014р.;

від відповідача: Смірнова І.С. - за
довіреністю від 20.01.2014 р.

Рішення приймається 14.04.2014р., оскільки
в судовому засіданні 31.03.2014р.
оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 14.04.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК
України.

Суть спору: Позивач звернувся до суду
із позовом про стягнення із
відповідача заборгованості в сумі 44
549,60 грн., яка утворилась у зв'язку із
неналежним виконанням відповідачем
договору №5 від 12.10.2013 р. на надання
послуг.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідно до
договору №5 від 12.10.2010р. про надання
послуг позивач виконував
сільськогосподарські роботи на
користь відповідача, вартість яких
становила 44 549, грн. із розрахунку - 90
грн./га.

Вказує, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав в повному обсязі
та без зауважень з боку відповідача,
роботи були передані останньому згідно
акту виконаних сільськогосподарських
робіт та їх вартості, що є додатком до
даного договору, та був підписаний
сторонами 12.10.2010р. Так, за даним актом
вартість наданих робіт становила 44 549,60
грн.

Вказує, що провести розрахунки із
позивачем за даним договором
відповідно до п.3.1 відповідач був
зобов'язаний був протягом 10
банківських днів з моменту підписання
акту виконаних робіт. Проте взяте на
себе договірне зобов'язання відповідач
не виконав, чим грубо порушив умови
укладеного договору, та створив
грошову заборгованість перед
позивачем, яка відповідно до акту
взаєморозрахунків становить 44 549,60 грн.

Позивач посилається на те, що
згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно де вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Вказує, що для здійснення захисту
свого порушеного права позивачем на
адресу відповідача була направлена
претензія з вимогою провести
розрахунки та сплатити борг, відповіді
на яку позивач не отримав, борг не
сплатив.

Відповідно до п.1 ст.16 Цивільного
кодексу України одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів є
примусове виконання обов'язку в натурі.
Оскільки відповідач порушив свій
обов'язок щодо оплати, позивач вважає,
що заборгованість відповідача
підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідач у поданому суду письмовому
відзиві від 10.02.2014 р. проти позову
заперечив, виходячи із наступного.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Пунктом 3.1. розділу III договору №5 про
надання послуг від 12.10.2010р.
передбачений обов'язок відповідача
провести розрахунки з позивачем за
виконані останнім роботи на підставі
актів виконаних робіт протягом 10
(десяти) банківських днів з моменту
підписання актів виконаних робіт.

СФГ „Поділля" у своїх позовних вимогах
в якості доказу посилається на Акт
виконання сільськогосподарських робіт
(за період з 12.10.2010р. по 01.11.2010 року) від
12.10.2010 року.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Із даного питання пленум Вищого
господарського суду України
постановою від 29.05.2013р. №10 „Про деякі
питання практики застосування
позовної давності при вирішенні
господарських спорів" роз'яснив, що у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане (п.4.2.).

Таким чином, на момент звернення СФГ
„Поділля" до суду строк позовної
давності, передбачений ст.257 ЦК України,
згідно ст.261 ЦК України та п.3.1. розділу
III договору №5 від 12.10.2010 р., перебіг
якого розпочався 27 жовтня 2010 року і
сплив 27 жовтня 2013 року, тому позивачем
пропущений.

Що стосується акту звірки
взаєморозрахунків за 2011 рік, то він не є
допустимим згідно абз.2 ст.34 ГПК України
доказом наявності у відповідача
заборгованості перед позивачем,
оскільки у відповідності до ст.9 Закону
„Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та розд.
2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затв. наказом
Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88, такий
документ не є первинним і не може
стверджувати факту здійснення СФГ
„Поділля" на користь ДП „ДГ „Зоря"
господарської операції (виконання
робіт із дискування ґрунту).

Крім того, акт звірки
взаєморозрахунків за 2011 рік підписаний
не уповноваженим органом управління
відповідача (його директором), а
головним бухгалтером, який відповідно
до п.6.6. статуту ДП „ДГ „Зоря" та ст.8
Закону „Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" не має
повноважень на укладення
господарських договорів,
розпорядження майном та коштами
підприємства, представлення його у
взаємовідносинах із кредиторами.

Підпунктом 4.4.1. п.4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року передбачено, що
підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір" може із урахуванням
інших обставин справи свідчити про
визнання боргу, проте виключно у тому
випадку, „коли такі дії здійснено
уповноваженою на це особою, яка
представляє боржника у відносинах з
кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або
довіреності".

Згідно п.6.6. статуту відповідача особою,
уповноваженою представляти його
інтереси у відносинах із юридичними та
фізичними особами, укладати
господарські договори, розпоряджатись
майном і коштами, є директор, а не
головний бухгалтер.

Вказує, що акту звіряння розрахунків
директор відповідача не підписував.

Згідно ч.7 ст.8 Закону „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" головний
бухгалтер підприємства також не
уповноважений представляти його
(підприємства) інтереси у
взаємовідносинах із кредитором.

Із огляду на вищевикладене, підписання
головним бухгалтером відповідача акту
звіряння розрахунків не є тією дією,
яка вчинена уповноваженою особою, що
представляє боржника у відносинах із
кредитором, та свідчить про визнання
боргу і не перериває перебігу строку
позовної давності.

Отже, відповідач зазначає, що перебіг
строку позовної давності згідно ст.264
ЦК України у даній господарській
справі не переривався.

Таким чином вважає, що позивачем СФГ
„Поділля" пропущений передбачений
ст.ст.257,261 ЦК України трирічний строк
позовної давності, що згідно ст.267 ЦК
України є підставою для відмови у
пред'явленому ним позові.

Враховуючи вищевикладене відповідач
просить суд згідно із ч.3 ст.267 ГПК
України застосувати під час розгляду
справи №924/73/14 передбачений ст.257 ЦК
України трирічний строк позовної
давності, перебіг якого згідно ч.1 ст.261
ЦК України та п.3.1. розділу III договору
№5 від 12.10.2010 р. розпочався 27 жовтня 2010
року і сплив 27 жовтня 2013 року, а також
просить відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача в засідання суду
14.04.2014р. прибув, позовні вимоги
підтримав та просить про задоволення
позову.

Представник відповідача в засідання
суду 14.04.2014р. прибув, проти позову
заперечив, посилаючись на доводи,
викладенні у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Селянське (фермерське) господарство
„Поділля", смт. Стара Синява
Старокостянтинівський район як
юридична особа зареєстрована 24.07.2000р.,
про що видано свідоцтво про державну
реєстрацію №228571 серія А00, включене до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
згідно довідки статистики №504339 серія
АБ від 25.06.2012р.

Державне підприємство „Дослідне
господарство „ЗОРЯ" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України", с. Пирогівці,
Хмельницький район як юридична особа
значиться в ЄДР згідно довідки
статистики від 29.01.2014р. №05-11/102, виписки
із ЄДР №476454 серія АД від 29.01.2014р.

12.10.2010р. між СФГ „Поділля"
(виконавцем) та ДП ДГ „Зоря" (замовник)
укладено договір №5 про надання послуг,
відповідно до якого виконавець
зобов'язується виконати роботи
замовника, а саме: провести дискування
ґрунту на землях ДП ДГ „Зоря" бороною
БДВП-5,5 (п.п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору
передбачено, що виконавець
зобов'язується: якісно і своєчасно
виконати роботи із додержанням
санітарних вимог і нормативів;
забезпечити мінімальну глибину
дискування ґрунту 15 см.; дотримуватись
затверджених норм витрати пального.
Замовник зобов'язується: забезпечити
умови для належного виконання умов
договору; забезпечити дизельним
паливом; забезпечити гарячим
харчуванням.

Згідно п.п.3.1, 4.1. договору сторони
перебачили, що замовник зобов'язаний
провести розрахунки із виконавцем за
виконані ним роботи на підставі актів
виконаних робіт протягом 10 банківських
днів з моменту підписання акті
виконаних робіт. За невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань згідно
даного договору сторони несуть
відповідальність, встановлену нормами
діючого законодавства України, а також
винна сторона відшкодовує іншій
стороні всі збитки, які виникли у
зв'язку із невиконанням зобов'язань.

Вказаним договором встановлено,
що всі претензії між сторонами повинні
бути розв'язані шляхом проведення
переговорів шляхом взаємних
розрахунків. Якщо сторони не знайдуть
можливості вирішити спірні питання
самостійно, їх спір підлягає розгляду в
Господарському суді Хмельницької
області. (п.п.5.1 договору).

Згідно п.п.5.1, 5.2 договору
передбачено, що договір вступає в силу
з моменту підписання його сторонами та
діє до повного його виконання. Сторони
несуть повну відповідальність за
правильність вказаних у цьому договорі
реквізитів та зобов'язується своєчасно
у письмовій формі повідомляти іншу
сторону про їх зміну, а у разі
неповідомлення несе відповідальність
за наслідки, пов'язані із цим.

На виконання вказаного договору
позивач надав послуги по дискуванню
ґрунту на загальну суму 44 550, 00 грн., що
підтверджено Актом виконаних
сільськогосподарських робіт та їх
вартість за період 1.10.2010р. по 01.11.2010р.
(підписано представниками сторін,
скріплено печатками), подорожнім
листом вантажного автомобіля №343 від
31.10.2010р.

31.12.2011р. між сторонами був
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків, відповідно до якого
сторони підтвердили про
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 44 549,60 грн. станом на
31.12.2011р.

Позивач звернувся із письмовим
листом (претензія-вимога) від 30.08.2013р.
№12, згідно якого просив сплатити борг в
сумі 44 549,60 грн. на зазначені позивачем
реквізити. Вказана претензія отримана
відповідачем 17.09.2013р. згідно поштового
повідомлення за №2260643 про вручення
рекомендованого листа.

Оскільки борг в сумі 44 549,60 грн.
відповідачем не погашений, позивач
звернувся із позовом, згідно якого
просить суд стягнути з відповідача
вказану суму боргу в примусовому
порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази та
давши їм правову оцінку в сукупності,
судом прийнято до уваги таке:

Відповідно до ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК
України однією з підстав виникнення,
цивільних прав та обов'язків сторін є
укладення між ними договору. В силу
зобов'язання боржник зобов'язаний
вчинити на користь кредитора певну дію,
в тому числі сплатити борг, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку, тобто сплати
борг.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст.ст.526,527 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо
інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно ст.530 ЦК України передбачено, що
у разі, якщо зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ст.901 ЦК України передбачено, що
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Статтями 902, 903 ЦК України передбачено,
що виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору. Якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Із матеріалів справи вбачається, що між
сторонами було підписано договір про
надання послуг №5 від 12.10.2010р.,
предметом якого сторони визначили
надання послуг по дискуванню ґрунту на
землях ДП ДГ „Зоря" бороною БДВП-5,5
(п.п.1.1 договору), згідно якого
відповідач взяв на себе зобов'язання
провести розрахунок з позивачем за
надані послуги, проте зобов'язань по
оплаті не виконав, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Відтак, суд вважає правомірною
заборгованість в сумі 44 549,60 грн., яка
відповідає фактичним обставинам
справи та підтверджується наявними в
матеріалах справи: актом виконаних
сільсько-господарських робіт та їх
вартість за період 1.10.2010р. по 01.11.2010р.,
подорожнім листом вантажного
автомобіля №343 від 31.10.2010р., актом
звірки розрахунків від 31.12.2011р.

Доказів про сплату
заборгованості (повністю або частково)
на дату вирішення даного спору суду не
було подано, доводи позивача не
спростовано. Наявність боргу в сумі 44
549,60 грн. матеріалами справи
підтверджена.

При цьому, клопотання відповідача
про застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності задоволенню не підлягає,
зважаючи на таке.

Згідно з ст.ст.256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1 ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. Частиною 3 ст.267
ЦК України визначено, що позовна
давність застосовується судом лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідач відповідно до ст.267 ЦК
України подав заяву про застосування
строків позовної давності по
заборгованості в сумі 44 549,60 грн. із
посиланням на акт виконання
сільськогосподарських робіт (за період
з 12.10.2010 року по 01.11.2010 року) від 12.10.2010
року, який позивач підписав. Відтак, за
твердженням відповідача, про своє
порушене право позивач повинен був
дізнатись 27.10.2010р. із врахуванням п.3.1
договору від 12.10.2010р. №5 (розрахунок на
протязі 10 банківських днів з моменту
підписання акта виконаних робіт), тому
вважає, що строк позовної давності
сплив 27.10.2013р.

Судом в даному випадку приймається до
уваги, що в акті виконання
сільськогосподарських робіт за період
з 12.10.2010 року по 01.11.2010 року (додаток до
договору №5 12.10.2010р.) не зазначено дату
його підписання, тому посилання
відповідача на те, що вказаний акт було
підписано саме 12.10.2010р. будь-якими
доказами не підтверджено.

Крім того, із поданого в матеріали
справи подорожнього листа №343
вантажного автомобіля слідує, що
роботи по дискуванню ґрунту
проводились позивачем в період з
12.10.2010р. по 31.10.2010р., а тому твердження
відповідача про підписання акту
виконаних робіт саме 12.10.2010р., тобто під
час проведення таких робіт, суд вважає
безпідставним та немотивованим.

Крім того, в матеріалах справи
наявний лист (претензія-вимога) від
30.08.2013р. №12, згідно якого позивач
звертався до відповідача із вимогою
сплатити борг в сумі 44 549,60 грн., і дану
претензію відповідач отримав 17.09.2013р.
згідно наявного в матеріалах справи
поштового повідомлення за №2260643 про
вручення рекомендованого листа.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями,
строк виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання.

Відповідно до п.п.4.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від
29.05.2013р. №10 передбачено, що у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання (абзац другий
частини п'ятої статті 261 ЦК України),
тобто після закінчення: або
передбаченого частиною другою статті
530 ЦК України семиденного строку від
дня пред'явлення вимоги; або
передбаченого іншим актом цивільного
законодавства чи договором іншого
пільгового строку, в який боржник має
виконати зобов'язання. Виняток з цього
правила становлять випадки, коли із
закону або з договору випливає
обов'язок негайного виконання
зобов'язання: у такому разі перебіг
позовної давності починається від дня
пред'явлення вимоги кредитором.

Із врахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що перебіг строку позовної
давності необхідно рахувати від дати
„24" вересня 2013року (19.09.2013р. дата
отримання претензії + 7 днів), а тому
строк позовної давності позивачем не
було пропущено. Натомість, доказів на
спростування зазначеного, суду не було
подано, доводи позивача не спростовано.

За приписами статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. (ст.34 ГПК України).

При вирішення даного спору судом
приймається до уваги те, що під
належністю доказу розуміється
наявність об'єктивного зв'язку між
змістом судових доказів і фактами, що є
об'єктом судового дослідження.

Належними слід визнавати докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості. Отже, обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно ст.ст.44,49 ГПК України
судові витрати по справі підлягають
покладенню на відповідача у зв'язку із
задоволенням позову.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 32, 33, 34, 43, 44,
49, 82-85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

Позов Селянського фермерського
господарства „Поділля", смт. Стара
Синява, Старосинявський район,
Хмельницька область до Державного
підприємства „Дослідне господарство
„ЗОРЯ" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України", с. Пирогівці, Хмельницький
район, Хмельницька область про
стягнення 44 549,60 грн. заборгованості
задовольнити.

Стягнути із Державного підприємства
„Дослідне господарство „ЗОРЯ"
Інституту сільського господарства
Західного Полісся Національної
академії аграрних наук України", с.
Пирогівці, Хмельницький район,
Хмельницька область ()
на користь Селянського фермерського
господарства „Поділля", смт. Стара
Синява, Старосинявський район,
Хмельницька область (вул. Грушевського,
34, кв.7, ) 44 549,60 грн. (сорок
чотири тисячі п'ятсот сорок дев'ять
гривень 60 коп.) заборгованості, 1 827,00
грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень 00 коп.) витрат по оплаті
судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 17.04.2014р.

Суддя
В.В. Магера

Віддруковано 1 прим. - до матеріалів
справи