ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Справа № 915/214/14

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратовій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №52
від 05.03.2013р.;

від відповідача: Бузаджі Л.П.,
довіреність №139 від 06.03.2014р.;

від 3-ї особи: Урбанський П.О.
довіреність № 01-17/115 від 12.03.2014р.

У судовому засіданні присутній
прокурор Коршунова О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/214/14

за позовом: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 ,54058, АДРЕСА_1

до відповідача: Миколаївська міська
державна лікарня ветеринарної
медицини, 54034, м. Миколаїв, вул.
Скороходова, 192

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Управління
ветеринарної медицини в м. Миколаєві,
54034, м. Миколаїв, вул. Скороходова, 192

За участю прокурора Миколаївської
області, 54030, м.Миколаїв, Бузький
бульвар,15,

про стягнення заборгованості в розмірі
63175,03 грн,-.

В С Т А Н
О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернулась до господарського суду з
позовом до Миколаївської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини, за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Управління ветеринарної
медицини в м. Миколаєві, про стягнення
вартості фактично наданих послуг та
інших витрат в якості відшкодування
позадоговірної шкоди у розмірі 63175,03
грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що на підставі п.1.35 Правил
торгівлі на ринках м. Миколаєва,
затверджених рішенням Миколаївської
міської ради від 07.07.2011 року за №7/15, ст.
ст. 509, 526 Цивільного кодексу України,
Миколаївською міською державною
лікарнею ветеринарної медицини
фактично використано комунальні
послуги на опалення, електроенергію,
водопостачання та прибирання
території за період з 2011-2013 роки у
розмірі 63 175,03 грн., у зв'язку з чим
остання підлягає сплаті.

Відповідач позов заперечив,
посилаючись на те, що зобов'язання між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та
Миколаївською міською державною
лікарнею ветеринарної медицини
виникли в силу Закону "Про ветеринарну
медицину", а не на підставі договірних
відносин та майнових прав на
приміщення лабораторій, тому у
позивача відсутні підстави для
стягнення з Миколаївської міської
державної лікарні ветеринарної
медицини вартості фактично наданих
послуг та інших витрат в якості
відшкодування позадоговірної шкоди у
розмірі 63175,03 грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги просив задовольнити у
повному обсязі; відповідач, прокурор та
третя особа позов не визнали, просили
відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування заявленої
позовної вимоги щодо стягнення з
відповідача вартості фактично наданих
послуг та інших витрат в якості
відшкодування позадоговірної шкоди у
розмірі 63175,03 грн. позивач вказує на те,
що відповідно до п.1.35 Правил торгівлі
на ринках м. Миколаєва, затвердженими
рішенням Миколаївської міської ради
від 07.07.2011 року за №7/15 визначено, що
адміністрація ринку зобов'язана надати
в користування лабораторіям
ветеринарно-санітарної експертизи
пристосовані службові приміщення на
умовах оренди, з обов'язковою сплатою
спожитої електроенергії,
водопостачання, водовідведення стоків
та інших послуг.

Отже, вказані послуги, що фактично
споживаються відповідачем, є
комунальними послугами, які в свою
чергу є результатом господарської
діяльності, спрямованої на задоволення
потреб у забезпеченні холодною та
гарячою водою, водовідведенням,
газопостачанням та
електропостачанням, опаленням,
утримання будинку, послуг зв'язку,
охорони та пожежного забезпечення,
витрат на відшкодування орендної плати
за землю, а також вивезенням побутових
відходів у порядку, передбаченому
чинним законодавством.

Проте, відповідач, користуючись
вказаними послугами та майном,
безпідставно не відшкодовує
відповідні витрати пропорційно
займаної площі фактично займаного
нежитлового приміщення позивача.

05.06.2013 року позивачем було
направлено Управлінню ветеринарної
медицини в м. Миколаєві лист-претензію
про сплату в добровільному порядку
заборгованості по сплаті платежів з
використання спожитої електроенергії,
водопостачання, водовідведення, вивіз
сміття, послуги зв'язку у розмірі 63 429,48
грн.

Управління ветеринарної
медицини в м. Миколаєві листом за
№П-13/04 від 04.07.2013 р. претензію відхилило
та зазначив, що вказані витрати не
повинні сплачуватися відповідачем, а
кошторис відповідача на оренду
приміщень та відшкодування витрат на
утримання лабораторії не передбачено.

Таким чином, за розрахунком
позивача, за період з 01.01.11 р. по 31.12.2013
року у відповідача утворилась
заборгованість у розмірі 63 175,03 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилається на ст.1 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 796, ст.
509, ст. 526 Цивільного кодексу України.

Відповідач, третя особа та прокурор у
відзиві на позовну заяву та у судовому
засіданні проти позову заперечували в
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд дійшов до такого
висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦПК України) підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема є договори та інші
правочини.

Цивільні права та обов'язки
можуть виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Статтею 14 Цивільного кодексу
України передбачено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах, вчинення
договором або актом цивільного
законодавства. Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Частиною 1 ст. 97 ЗУ «Про
ветеринарну медицину» визначено, що
фінансування та матеріально-технічне
забезпечення державної служби
ветеринарної медицини здійснюється за
рахунок коштів загального і
спеціального фондів державного
бюджету України. Аналогічна норма
передбачена пунктом 1.23. Положення про
державні лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку, затвердженого наказом
державного департаменту ветеринарної
медицини Міністерства аграрної
політики України від 15.04.2002 за №16 та
пунктом 8 Положення про Миколаївську
міську державну лікарню ветеринарної
медицини від 04.12.2008 р.

Відповідно до ЗУ "Про ветеринарну
медицину" державний ветеринарно
-санітарний контроль на ринках, де
організовано продаж тварин, продукції
тваринного і рослинного походження є
обов'язковим і здійснюється
спеціалістами державних установ
ветеринарної медицини. Такі
лабораторії є на 19 ринках м. Миколаєва.
Дані лабораторії функціонують з дня
заснування ринку, розташовані в
спеціально обладнаних приміщеннях, які
збудовані за типовими проектами,
виділені і використовуються
безоплатно за призначенням.

Згідно п.9 ст. 35 ЗУ «Про
безпечність та якість харчових
продуктів» від 23.12.1997 № 771/97-ВР, та п.п.7 п.
35 «Правил торгівлі на ринку»,
затверджених наказом Міністерства
економіки з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
внутрішніх справ України, Державною
податковою адміністрацією України,
Державним комітетом стандартизації,
метрології та сертифікації України,
затверджених 26.02.2002 N57/188/84/105 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 22.03. 2002р. за N288/6576:
"Адміністрація (власник) ринку
зобов'язана надавати у користування
лабораторії пристосовані службові
приміщення".

Відповідно до п.1.13 Положення про
державну лабораторію ветеринарно -
санітарної експертизи на ринку, Закону
України «Про ветеринарну медицину»,
ветеринарно - санітарних правил для
ринків та Правил торгівлі на ринках,
адміністрація (власник) ринку
зобов'язана надавати у користування
лабораторії службові приміщення,
необхідне обладнання, засоби зв'язку.
Приміщення лабораторії повинні бути
обладнані опаленням, освітленням,
вентиляцією, водопроводом з гарячою і
холодною водою, каналізацією.

Пунктом 5.3 вказаних правил
визначено, що власники ринків
(торгівельних об'єктів) повинні
створювати для спеціалістів
лабораторії належні умови та надавати
у користування службові приміщення, що
відповідають вимогам техніки безпеки
та протиепідемічного режиму, а також
необхідне обладнання, засоби зв'язку
тощо.

Як встановлено судом, цивільні
права та обов'язки між позивачем та
відповідачем виникли на підставі
Законів України «Про ветеринарну
медицину», «Про безпечність та якість
харчових продуктів» та спеціальних
нормативних актів, зокрема, Положення
про державну лабораторію
ветеринарно-санітарної експертизи на
ринку.

Правовою підставою для передачі
лабораторіям ветеринарно - санітарної
експертизи пристосованих службових
приміщень адміністраціями ринку є
вимога Закону. При цьому відповідно до
вимог, що ставляться, такі приміщення
передаються ринком у користування.
Відповідно до п. 9 ст.35 Закону України
«Про безпечність та якість харчових
продуктів», п.1.1. Положення про державну
лабораторію ветеринарно-санітарної
експертизи на ринку, Правил торгівлі на
ринках функціонування ринку на якому
не організована встеринарно-санітарна
експертиза продукції, що є об'єктом
державного ветеринарно-санітарного
контролю та нагляду, за відсутності
лабораторії забороняється.

Статтею 640 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір
вважається укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції. Якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідно вчинення певної дії, договір
вважається укладеним з моменту
вчинення такої дії.

Право користування чужим майном
реалізується юридичними особами
відповідно до глави 32 Цивільного
кодексу України та виключає укладення
договору оренди. За загальним
положенням про оренду (ст. 759 Цивільного
кодексу України) за договором оренди
наймодавець передає наймачеві майно у
користування за плату .

Судом було встановлено, що плата
за користування приміщеннями ринку для
розміщення ветеринарно-санітарних
лабораторій чинним законодавством не
передбачена. Постанова КМУ № 478 від
15.08.1992р. «Про перелік
протиепізоотичних, лікувальних,
лабораторно-діагностичних,
радіологічних та інших
ветеринарно-санітарних заходів, що
проводяться органами державної
ветеринарної медицини за рахунок
відповідних бюджетних та інших коштів»
не передбачає фінансування установ
ветеринарної медицини на оренду
приміщень.

На підставі вищевикладеного, та
беручи до уваги відсутність у
відповідача майнових прав на
приміщення лабораторій, та договірних
відносин з позивачем - зобов'язання між
сторонами виникли в силу Закону «Про
ветеринарну медицину».

За таких обставин, суд дійшов
висновку, що позивачем було
необгрунтовано нараховане відповідачу
до стягнення вартості фактично
наданих послуг у розмірі 63175,03 грн. за
використання спожитої електроенергії,
водопостачання, водовідведення, вивіз
сміття, послуги зв'язку та інших послуг,
нарахованих за період з 01.01.11 року по
31.12.2013 року.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
підставу своїх вимог або заперечень,
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Враховуючи, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами заявлену в позовній заяві
вимогу щодо стягнення заборгованості з
Миколаївської міської державної
лікарні ветеринарної медицини, що є
шкодою для позивача, завданої
внаслідок безпідставного та
безоплатного споживання комунальних
та інших послуг, то, за таких обставин, в
позові слід відмовити, оскільки між
Миколаївською міською державною
лікарнею ветеринарної медицини та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
відсутні договірні зобов'язання із
сплати коштів за користування
комунальними послугами, а право
користування нежитловими приміщеннями
та послугами, виникло у Миколаївської
міської державної лікарні
ветеринарної медицини в силу Закону
України «Про ветеринарну медицину».

Керуючись ст.ст.33, 34, 44, 49, 82-1, 84, 85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено
22.04.2014р.

Суддя
С.М. Коваль