ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р.Справа № 5/19Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Таран С.В.

суддів Поліщук Л.В., Туренко В.Б.

(Склад колегії суддів сформовано
розпорядженням голови суду №533 від
04.04.2014 р.)

при секретарі судового засідання
Альошиній Г.М.

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
„Південбудтранс"

на ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 21.11.2013 р.

у справі №5/19

за заявою приватного акціонерного
товариства „Південбудтранс"

до акціонерного товариства відкритого
типу „Южноукраїнський домобудівний
комбінат"

про банкрутство

ліквідатор: арбітражний керуючий
Ратинська С.В.

В С Т А Н О В И В:

У провадженні господарського суду
Миколаївської області знаходиться
справа №5/19 про визнання банкрутом
акціонерного товариства відкритого
типу "Южноукраїнський домобудівний
комбінат" (далі-АТВТ "Южноукраїнський
домобудівний комбінат"), порушена за
заявою закритого акціонерного
товариства «Південбудтранс» ухвалою
суду від 24.03.2003 р.

Ухвалою господарського суду
Миклаївської області від 24.05.2005 р.
затверджено реєстр кредиторів АТВТ
"Южноукраїнський домобудівний
комбінат" та визнано, зокрема, грошові
вимоги закритого акціонерного
товариства «Південбудтранс» у сумі
804814,85 грн.

Постановою господарського суду
Миколаївської області від 10.06.2008 р. по
справі №5/19 боржника -АТВТ
"Южноукраїнський домобудівний
комбінат" визнано банкрутом та
відносно нього відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута
призначено Ратинську С. В.

24.06.2008 р. в газеті "Урядовий кур'єр" №114
було опубліковано оголошення про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури.

В лютому місяці 2012 р. приватне
акціонерне товариство "Південбудтранс"
(далі- ПрАТ "Південбудтранс") звернулось
до суду із заявою №34 від 07.02.2012 р. про
визнання додаткових кредиторських
вимог у сумі 987 872 грн. Заявою від 15.10.2013
р. ним було зменшено розмір грошових
вимог до 974812,91 грн.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 21.11.2013 р.
(суддя В.С.Адаховська) уточнені
додаткові грошові вимоги ПрАТ
"Південбудтранс" до банкрута АТВТ
"Южноукраїнський домобудівний
комбінат" у сумі 974812,91 грн. відхилено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ПрАТ
"Південбудтранс" звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу господарського суду
Миколаївської області від 21.11.2013 р. у
справі №5/19 скасувати та прийняти нове
рішення, яким визнати та затвердити
додаткові кредиторські вимоги в сумі
974812,91 грн.

В судовому засіданні 22.04.2014р. ні
скаржник, ні боржник участі не брали,
хоча були належним чином сповіщені про
час та місце його проведення, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень (а.с.
215-219).

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі-Закон про банкрутство).

Згідно частини першої статті 23 Закону
про банкрутство вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

З моменту публікації відомостей про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
поточні кредитори, вимоги яких виникли
після порушення провадження у справі
про банкрутство (у процедурах
розпорядження майном, санації та
ліквідації) зобов'язані заявити їх
ліквідатору та до господарського суду
протягом строку ліквідаційної
процедури. Розгляд таких вимог
здійснюється за аналогією з порядком
розгляду вимог конкурсних кредиторів
(пункт 11.5 Рекомендацій Президії Вищого
господарського суду України від 04
червня 2004 року № 04-5/1193 "Про деякі
питання практики застосування Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом").

Відповідно до частини четвертої статті
14 Закону про банкрутство за
результатами розгляду заяв з вимогами
конкурсних кредиторів господарський
суд ухвалою визнає чи відхиляє
(повністю або частково) вимоги таких
кредиторів.

Як вбачається із матеріалів оскарження
ухвали господарського суду від 21.11.2013 р.
та як встановлено місцевим
господарським судом заборгованість
банкрута перед ПрАТ "Південбудтранс"
виникла із зобов'язань, які витікають з
факту видання АТВТ "Южноукраїнський
домобудівний комбінат" векселів, а
додаткові кредиторські вимоги ПрАТ
"Південбудтранс" у сумі 974 812, 91 грн. є
втратами від інфляції та 3% річних, які
нараховані кредитором на суми
заборгованості за період провадження у
справі про банкрутство.

Відхиляючи додаткові грошові вимоги
ПрАТ "Південбудтранс" господарський
суд Миколаївської області виходив з
того, що зобов'язання між сторонами
виникли з вексельних правовідносин і
регулюються вексельним
законодавством, яким не передбачено
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних у разі прострочення виконання
вексельного зобов'язання за рішенням
суду.

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду вважає такий
висновок правомірним з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про обіг векселів в Україні"
законодавство України про обіг
векселів складається із Женевської
конвенції 1930 року, якою запроваджено
Уніфікований закон про переказні
векселі та прості векселі (далі-
Уніфікований закон), з урахуванням
застережень, обумовлених додатком II до
цієї Конвенції, та із Женевської
конвенції 1930 року про врегулювання
деяких колізій законів про переказні
векселі та прості векселі, Женевської
конвенції 1930 року про гербовий збір
стосовно переказних векселів і простих
векселів, Закону України "Про цінні
папери і фондову біржу", Закону України
"Про приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року, якою запроваджено
Уніфікований закон про переказні
векселі та прості векселі", Закону
України "Про приєднання України до
Женевської конвенції 1930 року про
врегулювання деяких колізій законів
про переказні векселі та прості
векселі", Закону України "Про
приєднання України до Женевської
конвенції 1930 року про гербовий збір
стосовно переказних векселів і простих
векселів", цього Закону та інших
прийнятих згідно з ними актів
законодавства України.

У відповідності до норм статті 48
Уніфікованого закону держатель може
вимагати від особи, проти якої він
використовує своє право регресу: (1)
сумою неакцептованого або
неоплаченого переказного векселя з
відсотками, якщо вони були обумовлені;
(2) відсотки в розмірі шести від дати
настання строку платежу; (3) витрати,
пов'язані з протестом і пересиланням
повідомлень, а також інші витрати. Якщо
право регресу використане до настання
строку платежу, то з вексельної суми
утримуються облікові відсотки. Ці
облікові відсотки обчислюються за
офіційною обліковою ставкою
(банківською ставкою), яка діє на дату
використання права регресу за місцем
проживання держателя.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 49 Уніфікованого закону особа,
яка прийме переказний вексель і
здійснить платіж за ним, може стягнути
з інших зобов'язаних перед нею осіб
відсотки на вказану суму, обчислені в
розмірі шести, починаючи з дня, коли
вона здійснила платіж.

Пунктом 5 статті 2 Закону України "Про
обіг векселів в Україні" визначено, що
відсотки нараховуються виходячи з
розміру облікової ставки
Національного банку України на день
подання позову і від дня настання
строку платежу до дня подання позову
відповідно.

Відтак, застосування норм Цивільного
кодексу України, які регулюють
відповідальність за прострочення
виконання зобов'язань до
правовідносин, пов'язаних із обігом
векселів, можливе лише у випадку
вказівки на це в актах вексельного
законодавства, що названі в Законі
України "Про обіг векселів в Україні".

Частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України визначено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку з тим, що зобов'язання
боржника перед ПрАТ "Південбудтранс"
виникли з вексельних правовідносин та
регулюються вексельним
законодавством, яким не передбачено
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних у разі прострочення виконання
вексельного зобов'язання за рішенням
суду, приписи частини другої статті 625
Цивільного кодексу України у даній
справі застосуванню не підлягають.

Саме таку правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України
№45/211 від 03.10.2011 р., постанові Вищого
господарського суду України №14/169 від
13.11.2012 р.

За таких обставин, місцевим
господарським судом обґрунтовано
відхилено додаткові грошові вимоги
кредитора, які складаються з
інфляційних втрат та 3% річних,
нарахованих за період провадження у
справі про банкрутство на суму
заборгованості, що виникла із
вексельних правовідносин.

При опротестуванні векселів, вчиненні
виконавчих написів нотаріуса,
винесенні рішення суду про стягнення
заборгованості за векселем, правова
природа грошових зобов'язань не
змінюється - вони залишаються
вексельними. Тому безпідставними є
доводи скаржника у апеляційній скарзі
стосовно того, що після прийняття судом
рішення про стягнення заборгованості
за опротестованими векселями та після
вчинення виконавчих написів нотаріуса,
припиняються вексельні зобов'язання, а
виникають нові, що ґрунтуються на
державному примусі. Зобов'язання
сплатити за векселем припиняється
виконанням (стаття 599 Цивільного
кодексу України), шляхом передання
відступного за згодою між вексельним
кредитором і боржником (стаття 600
Цивільного кодексу України) або
зарахуванням зустрічної грошової
вимоги (статті 601-603 Цивільного кодексу
України), на що вказує Верховний Суду
України у пункті 22 постанови пленуму
від 08.06.2007 р. №5 «Про деякі питання
практики розгляду спорів, пов'язаних з
обігом векселів».

За таких обставин, підстави для зміни
чи скасування законного та
обґрунтованого судового акта
місцевого господарського суду колегія
суддів не вбачає.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги у відповідності до вимог статті
49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу
України, Одеський апеляційний
господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
„Південбудтранс" залишити без
задоволення, ухвалу господарського
суду Миколаївської області від 21.11.2013 р.
у справі №5/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано
23.04.2014р.

Головуючий суддя
С.В. Таран

Суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
В.Б. Туренко