донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

08.04.2014 справа №905/8874/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Агапова О.Л.суддівГези Т.Д.,
Мартюхіної Н.О.При секретарі судового
засідання: Пеленовій О.О. За участю
представників сторін від
позивача:Леонов О.С. - представник за
дов. від відповідача: не з'явився від
третьої особи: не з'явився Розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА",
м.Донецькна рішення господарського
суду Донецької області від13 лютого 2014р.
у справі№905/8874/13 (суддя Зекунов Е.В.)за
позовом:Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ВУСО",
м.Донецькдо відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА",
м.Донецькза участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
ОСОБА_7простягнення 27317 грн.27 коп.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Донецької області від 13.02.2014р. по справі
№905/8874/13 (суддя Зекунов Е.В.) частково
задоволено позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "ВУСО", м.Донецьк до
відповідача Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА", м.Донецьк за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: ОСОБА_7 про
стягнення 27317 грн.27 коп.

Рішення господарського суду
мотивовано тим, що позовні вимоги в
задоволеній частині є обґрунтованими
та доведеними належним чином.

Приватне акціонерне товариство
"Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА", м.Донецьк, не
погоджуючись з вказаним рішенням,
звернулось з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, а також неповне
дослідження фактичних обставин справи.
Він вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи справу, зроблений хибний
аналіз статей Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", відносно застосування норм
ст. 36.4 до договору добровільного
страхування, оскільки дана норма на
нього не розповсюджується і факт
узгодження виплат з ПАТ "ВТБ Банк", та як
і факт перерахування коштів на рахунок
СТО, не є узгодженим.

Крім того, апелянт посилається на
необґрунтоване перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів"

Позивач відзиву на апеляційну скаргу
не надав, у судовому засіданні
Донецького апеляційного
господарського суду його представник
зазначив, що вважає рішення
господарського суду законним та
обґрунтованим. Просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду без змін.

Апелянт у судове засідання не з'явився.
Про час і місце розгляду апеляційної
скарги був повідомлений належним
чином. Приймаючи до уваги те, що
відповідач не скористався наданим
законом права на участь в судовому
засіданні по розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про можливість розглядати скарги за
його відсутності, за наявними у справі
документами.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту обставин справи та надану їм
судом юридичну оцінку, судова колегія
встановила.

Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "ВУСО" звернулось до
господарського суду Донецької області
з позовом до Приватного акціонерного
товариства "Українська акціонерна
страхова компанія "АСКА" про стягнення
суми страхового відшкодування в
порядку регресу у розмірі 27317 грн. 27 коп.

В обґрунтування позовних вимог заявник
посилався на статтю 27 Закону України
"Про страхування", яка передбачає, що до
нього перейшло право вимоги в межах
фактичних витрат, яке страхувальник
або інша особа має до відповідальної за
заподіяний збиток особи.

Господарський суд Донецької області
ухвалою від 18.12.2013р. прийняв вказаний
позов до свого провадження та
керуючись ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України
залучив до участі у справі у якості
третьої особи громадянина ОСОБА_7

При розгляді справи господарським
судом встановлено, що 04 квітня 2012 року
у м. Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю: автомобіля "Ford Fusion",
державний номер НОМЕР_1, що під
керуванням ОСОБА_8; автомобіля "КІА",
державний номер НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_9, автомобіля "Renault Logan", державний
номер НОМЕР_3, що належить ТОВ
"ТК-Текстиль" під керуванням водія
ОСОБА_10, автомобіля "Hyundai", державний
номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 10.05.2012 року. винним у
вчиненні ДТП, яка сталося 04.04.2012р.,
внаслідок чого було пошкоджено
автомобіль "Ford Fusion", державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, визнано
ОСОБА_7, якого на підставі ст. 124 КУпАП
притягнуто до адміністративної
відповідальності (а.с.18).

В результаті пошкодження автомобіля
"Ford Fusion", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1, йому було завдано шкоди,
характер та обсяг якої підтверджується
ремонтною калькуляцією системи "Audatex"
№881ART від 04/05/2012р. та складає без ПДВ
27887,45 грн., з ПДВ 33452,94 грн.(а.с.21-25).

В свою чергу, згідно рахунку-фактури №
АКК-004041 від 30.04.2012р. складеного ТОВ
"Автогаратн АВ" - вартість
відновлювального ремонту цього
автомобіля складає без ПДВ 23332,71 грн., з
ПДВ 27999,25 грн. (а.с.20).

В матеріалах справи міститься
рахунок-фактура №1/14 від 14.06.2012р.
складена ФОП ОСОБА_11, за змістом якої
вартість запчастин для проведення
ремонтних робіт автомобіля "Ford Fusion"
складає 17515 грн. без ПДВ (а.с.122).

Як встановлено господарським судом та
підтверджено матеріалами справи, 29.09.2011
року між ПрАТ "Страхова компанія "ВУСО"
(Страховик) та ОСОБА_12 (Страхувальник)
було укладено договір добровільного
страхування ризиків, пов'язаних з
експлуатацією наземного транспортного
засобу №-01 (надалі - Договір
страхування), за яким Страховик
застрахував майнові інтереси
Страхувальника, пов'язані з
експлуатацією транспортного засобу "Ford
Fusion", державний номер НОМЕР_1 (а.с.8-13).
Згідно пункту 2.3.4 Договору розмір
страхового платежу складає 7656 грн. 88
коп., який має бути сплачений до
03.01.2012р.Строк дії Договору з 29.11.2011р. по
28.12.2012р.

Цивільно-правова відповідальність за
шкоду, завдану життю, здоров'ю та майну
третіх осіб водієм автомобіля "Renault Logan",
державний номер НОМЕР_3, застрахована в
ПрАТ "Українська акціонерна страхова
компанія "АСКА" (відповідач у справі)
згідно з Договором (полісом)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/2274217 діючому у період з
05.12.2011р. по 04.12.2012р. Франшиза згідно
Полісу становить 500,00 грн. Ліміт за
шкоду майна становить 50 000,00 грн.

Заявою від 04.05.2012р. позивач звернувся до
ПАТ "ВТБ Банк", оскільки застрахований
транспортний засіб - автомобіль "Ford
Fusion", державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 до погашення страхувальником
заборгованості за кредитом є його
власністю, якою просив дозволити
перерахувати кошти на рахунок СТО, де
буде проводитися відновлювальний
ремонт автомобіля (а.с.123).

Листом від 07.05.2012р. ПАТ "ВТБ Банк" (а.с.124)
дозволив позивачу перерахувати кошти
для проведення відновлювального
ремонту забезпеченого транспортного
засобу на рахунок СТО (а.с.124). Отже,
доводи відповідача щодо відсутності
погодження щодо виплати суми
страхового відшкодування на рахунок
СТО між потерпілою особою та
страховиком, спростовуються
матеріалами справи (а.с.22).

У зв'язку з настанням страхової події,
на виконання умов договору
страхування, на підставі страхового
акту №2350-02 від 16.07.2012р., рахунків-фактур
№1/14 від 14.06.2012р., № АКК-004041 від 30.04.2012р.,
позивачем здійснено виплату
страхового відшкодування на користь
ОСОБА_12.. на рахунок ФОП ОСОБА_13 у
розмірі 17515 грн. без ПДВ та на рахунок
ТОВ "Автогарант АВ" у розмір 9802,27 грн.
без ПДВ, що підтверджується платіжними
дорученнями №8613 від 16.07.2012р. та №8612 від
16.07.2012р. (а.с.27). Разом сума сплаченого
страхового відшкодування склала 27317
грн. 27 коп. без ПДВ.

Після сплати страхового відшкодування
позивач надіслав відповідачу вимогу
від 06.11.2012 року вих. № 6973 (а.с.28) про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
з пакетом документів, передбаченим
статтею 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів". Проте, зазначена вимога
залишена відповідачем без задоволення,
тому позивач звернувся з позовом до
суду. Вказаний позов задоволений судом
частково.

Оцінюючи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
чинного законодавства, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду у справі
відповідає вимогам норм чинного
законодавства та скасуванню не
підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 25 Закону України від 07.03.96
№ 85/96 "Про страхування" (в редакції
чинній на час виникнення спору)
передбачено, що здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Статті 979 Цивільного кодексу України
та 16 Закону України "Про страхування"
визначають, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 990 вказаного кодексу
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника або
іншої особи, визначеної договором, і
страхового акта (аварійного
сертифіката).

Приписами ст. 993 зазначеного кодексу
встановлено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1191 вищенаведеного кодексу
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом. Аналогічні норми
містить ст. 228 Господарського кодексу
України, якими унормовано, що учасник
господарських відносин, який
відшкодував збитки, має право стягнути
збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток .

Матеріалами справи доведено, що винним
у вчиненні дорожньо-транспортної
пригоди визнаний водій автомобіля "Renault
Logan", державний номер НОМЕР_3, ОСОБА_7.
Позивач, як страховик, відповідно до
умов договору страхування та на
підставі заяви страхувальника
перерахував страхове відшкодування.
Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування потерпілій особі
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за регресними
вимогами. Такою особою, в даному
випадку, дійсно є винний у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди водій
транспортного засобу, який був
застрахований відповідачем за полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Внаслідок укладення полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів страховик в межах страхової
суми несе відповідальність за шкоду,
завдану застрахованим ним автомобілем,
отже відповідач стає відповідальною
особою. Тобто, відповідач взяв на себе
всю відповідальність, що виникає
внаслідок заподіяння шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, оскільки
застрахував такий страховий ризик, як
відповідальність за шкоду, заподіяну
вказаним джерелом. І після сплати
потерпілій особі страхового
відшкодування у позивача виникло право
звертатися до страховика винної у ДТП
особи про виплату страхового
відшкодування у порядку регресу. З
огляду на те, що відповідач є особою,
відповідальною за завдану шкоду,
відповідно до укладеного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власника наземного транспортного
засобу, він взяв на себе
відповідальність за свого
страхувальника. Тобто відповідач
здійснив страхування такого
страхового ризику, як відповідальність
за шкоду, заподіяну джерелом
підвищеної небезпеки.

Так, після настання страхового випадку
у потерпілого є можливість
відшкодувати шкоду за рахунок
заподіювача шкоди або за рахунок
страховика шляхом отримання
страхового відшкодування. В даному
випадку потерпілий отримав страхове
відшкодування за рахунок Позивача па
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту, а
Позивач після виплати страхового
відшкодування отримав право вимоги від
потерпілої особи до осіб,
відповідальних за збитки завдані
винною особою. Отже, при зверненні з
позовом позивач правомірно посилався
на приписи статті 993 ЦК України, статті
27 Закону України "Про страхування".

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України від
01.07.2004 р. №1961-IV "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин сторін) встановлено, що
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи.

Вартість фактично завданих збитків
була повністю підтверджена позивачем.
Полісом № АВ/2274217 передбачена виплата
ПрАТ "УАСК АСКА" франшизи у сумі 500 грн.
Отже, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги з
врахуванням узгодженої франшизи.

Посилання скаржника на невірне
тлумачення судом першої інстанції норм
чинного законодавства, а також доводи
щодо необґрунтованого перерахування
позивачем страхувальнику податку на
додану вартість в порушення вимог п.36.2
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" не знайшли свого
підтвердження та спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку, що рішення
господарського суду по даній справі
відповідає чинному законодавству,
прийнято з дотриманням норм
процесуального права, а мотиви, з яких
надана апеляційна скарга не можуть
бути підставою для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
акціонерна страхова компанія "АСКА",
м.Донецьк, на рішення господарського
суду Донецької області від 13.02.2014р. у
справі №905/8874/13 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 13.02.2014р. у справі № 905/8874/13 -
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову апеляційної
інстанції може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
встановленому законодавством порядку
протягом 20 днів через Донецький
апеляційний господарський суд.

Головуючий
О.Л.Агапов

Судді
Т.Д.Геза

Н.О.Мартюхіна

надр. 7 прим:

1 прим. - у справу;

1 прим. - позивачу

1 прим. - відповідачу

1 прим. - третій особі

2 прим. - ДАГС;

1 прим. - ГСДО;