ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.04.2014 Справа № 920/371/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Левченко П.І., при секретарі судового
засідання Чепульській Ю.В., розглянув
матеріали справи № 920/371/14

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІТРЕЙД», м. Київ,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

про стягнення 4267,29 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - Щерба Т.М., довіреність №
5 від 01.01.2014 року,

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість в розмірі 4267,29 грн., яка
виникла станом на 10.02.2014 року, у зв'язку
з невиконанням відповідачем умов
договору поставки № 294 від 01.07.2013 року,
укладеного між сторонами у справі та
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827 грн.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, відзиву на
позов не подав.

Ухвала Господарського суду Сумської
області від 07.03.2014 року про порушення
провадження у справі № 920/371/14,
надіслана відповідачеві за адресою,
яку вказано позивачем у позовній заяві
та зазначено відповідачем у договорі
поставки № 294 від 01.07.2013 року, повернута
на адресу суду відділенням поштового
зв'язку за закінченням терміну
зберігання. З конверту, в якому
надсилалась кореспонденція
вбачається, що відповідачеві залишено
повідомлення про надходження на його
адресу рекомендованого листа з
повідомленням про вручення, проте
відповідач не з'явився до відділення
поштового зв'язку та не отримав даного
листа суду.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 зазначеної
постанови, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них, справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України,
статтями 43 та 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що ним в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами, у
відповідності до положень статті 75
названого Кодексу за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
поставки № 294, відповідно до підпунктів
1.1, 1.2 пункту 1 якого позивач
зобов'язується передати у власність
відповідача продукцію (далі товар) в
асортименті, кількості та за цінами,
зазначеними в товарно-транспортних
накладних, а відповідач в свою чергу
зобов'язується прийняти та оплатити
вартість товару за умовами даного
договору.

За умовами підпункту 4.1 пункту 4 даного
договору, відповідач зобов'язаний
здійснити оплату за товар по кожній
окремій накладній шляхом
безготівкового переказу грошових
коштів на поточний рахунок позивача,
протягом 14 (чотирнадцяти) календарних
днів з моменту поставки кожної партії
товару.

Згідно з пунктом 3 зазначеного
договору, поставка товару здійснюється
партіями на умовах DDP - поставка до
пункту призначення (склад чи магазин
покупця (відповідача), що знаходиться
за адресою: м. Суми, вул. Ільїнська, 12/2),
згідно з Міжнародними правилами
тлумачення торгових термінів
ІНКОТЕРМС 2010. Поставка здійснюється
автотранспортом позивача, або за
бажанням відповідача шляхом
самовивозу. Постачальник (позивач)
поставляє товар партіями на протязі 48
(сорока восьми) годин, на підставі
попередньої заявки, що подається
замовником (відповідачем) не пізніш як
за два робочі дні до передбачуваної
дати поставки.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ним на виконання умов
договору поставки № 294 від 01.07.2013 року,
відповідно до товарно-транспортних
накладних № С0710344 від 10.07.2013 року та №
С0715639 від 17.07.2013 року поставлено
відповідачеві товар на загальну суму
4267,29 грн., проте відповідач не виконав
умов укладеного між сторонами
договору, не оплатив в повному обсязі
та в установлений договором термін
отриманий товар.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт поставки позивачем товару на
склад відповідача підтверджується
товарно-транспортними накладними №
С0710344 від 10.07.2013 року на суму 3207,19 грн. та
№ С0715639 від 17.07.2013 року на суму 1060,10 грн.,
копії яких долучено судом до
матеріалів справи, зазначені первинні
документи містять відомості щодо
найменування відпущеного товару, його
кількість, ціну та підписані
представниками сторін.

Проте, в порушення умов укладеного
договору та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався, чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені обставини, а
також те, що відповідач будь-яких
заперечень проти позову не подав,
доказів сплати боргу не подав, вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 4267,29 грн. є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в розмірі 1827 грн.
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (40022, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДІТРЕЙД»
(04112, м. Київ, вул. Гонти, 3А,
ідентифікаційний код 38518542)
заборгованість в сумі 4267,29 грн. та
витрати по судовому збору в сумі 1827,00
грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.04.2014 року

Cуддя П.І. Левченко