м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2895/14 07.04.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ІСК Трансекспо»
До Приватного підприємства
Про стягнення 16 500,00 грн.
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Новак Н.Ю. Бузанов М.М.-
представники за довіреностями;
В судовому засіданні 07.04.2014 судом у
відповідності до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з відповідача 16 500,00 грн., а
також відшкодування витрат по сплаті
судового збору.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.02.2014 було порушено
провадження у справі № 910/2895/14, розгляд
справи було призначено на 21.03.2014.
В судовому засіданні 21.03.2014 судом було
оголошено перерву до 07.04.2014, про що
присутніх представників сторін було
повідомлено під розписку, яка наявна в
матеріалах справи.
В судове засідання 07.04.2014 позивач
представників не направив, причин
нявки представника суд не повідомив.
Через канцелярію суду від позивача
заяв та клопотань не надходило. Про
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, з
метою дотримання процесуальних
строків розгляду справи, дійшов
висновку, що неявка представників
позивача не є перешкодою для вирішення
спору, позивач був обізнаний про
наявність судового спору, в судовому
засіданні 21.03.2014 представником
позивача були надані суду пояснення по
суті заявлених вимог, позивач не був
обмежений у своїх процесуальних правах
надати додаткові документи через
канцелярію суду або шляхом їх
направлення на адресу суду поштовим
Справа розглядається в порядку ст. 75
ГПК України за наявними в ній
Позов мотивований тим, що на підставі
досягнутої між позивачем та
відповідачем усної домовленості,
позивачем було перераховано на користь
відповідача 16 500,00 грн. в якості
передоплати за товар (щита ВРП), який
відповідач мав поставити позивачу.
Проте, відповідачем товар поставлений
на суму 16 500,00 грн. - не був, кошти в сумі 16
500,00 грн. також повернуті позивачу не
були. Нормативно позивач посилається
на приписи ст. 693 ч. 2 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
Представники відповідача в судовому
засіданні 07.04.2014 проти заявлених вимог
заперечували, просили суд у
задоволенні позову відмовити. У
письмовому відзиві на позов відповідач
вказував на те, що ним було виконано
свій обов'язок по передачі позивачу
обумовленого товару на суму 16 500,00 грн.,
що підтверджується зокрема видатковою
накладною № 2042802 від 28.04.2012, за якою
представником позивача за довіреністю
№ 127 від 27.04.2012 було отримано товар на
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши оригінали документів на
відповідність їх копіям у справі,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд м. Києва, -
Як зазначав позивач у позові, між
позивачем та відповідачем була
досягнута домовленість щодо поставки
відповідачем на користь позивача
товару, внаслідок чого відповідачем
було виставлено позивачу рахунок -
фактуру № 2042601 від 26.04.2012 на суму 16 500,00
грн., згідно якого ТОВ «ІСК Трансекспо»
зазначено як одержувач товару (щит ВРП
у кількості 1 шт.), а ПП «Гарант-Енерго»,
В рахунку-фактурі № 2042601 від 26.04.2012 на
суму 16 500,00 грн. вказано, що він підлягає
оплаті у строк до 26.04.2012.
Відповідно до платіжного доручення №
7081 від 26.04.2012 на суму 16 500,00 грн.,
позивачем було перераховано на рахунок
відповідача грошові кошти в сумі 16 500,00
грн. з призначенням платежу «попередня
сплата за щити згідно рах. № № 2042601 від
Як зазначав позивач у позові,
відповідачем товар поставлений на суму
16 500,00 грн. - не був, кошти в сумі 16 500,00
грн. також повернуті позивачу не були,
про що позивачем було заявлено
відповідачу листи - претензії № 13/01-14
від 13.01.2014 та № 04/02-14 від 04.02.2014
(направлення яких підтверджено
фіскальними чеками Укрпошти № 6006 від
14.01.2014 та № 8266 від 04.02.2014), в яких позивач
вимагав поставити оплачений ним товар
згідно рахунку-фактури № 2042601 від
26.04.2012, або повернути кошти в сумі 16 500,00
В свою чергу, відповідачем до
матеріалів справи було надано належним
чином засвідчену копію видаткової
накладної № 2042802 від 28.04.2012 на суму 16 500,00
грн., згідно якої відповідачем, як
постачальником, було поставлено, а
позивачем, як одержувачем (в особі
уповноваженого представника за
довіреністю суворої звітності № 127 від
27.04.2012 Жовнером Ю.В. ) було прийнято
товар - щит ВРП у кількості 1 шт. на суму
Відповідно до інформаційного листа №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
Згідно зі статтею 509 Цивільного
кодексу України, Зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Відповідно до ч. 1 статті 205 Цивільного
кодексу України, правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
Згідно з п.1 статті 626 Цивільного
кодексу України, Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Разом з тим, згідно з ч. 1 статті 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу
України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
Відповідно до п.1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Також цією статтею передбачено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом.
Згідно з п.6 статті 265 Господарського
кодексу України встановлено, що за
договором поставки одна сторона -
постачальник, зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Також цією статтею передбачено, що до
відносин поставки, не врегульованих
Господарським кодексом України,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України також передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Згідно з п.1 статті 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
Згідно з частиною 1 статті 670 Цивільного
кодексу України, якщо продавець
передав покупцеві меншу кількість
товару, ніж це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
Згідно статті 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає з
договору або актів цивільного
Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Вимогами статті 641 Цивільного кодексу
України встановлено, що пропозицію
укласти договір (оферту) може зробити
кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Реклама або інші пропозиції,
адресовані невизначеному колу осіб, є
запрошенням робити пропозиції укласти
договір, якщо інше не вказано у рекламі
або інших пропозиціях. Пропозиція
укласти договір може бути відкликана
до моменту або в момент її одержання
адресатом. Пропозиція укласти договір,
одержана адресатом, не може бути
відкликана протягом строку для
відповіді, якщо інше не вказане у
пропозиції або не випливає з її суті чи
обставин, за яких вона була зроблена.
Згідно статті 642 Цивільного кодексу
України, відповідь особи, якій
адресована пропозиція укласти договір,
про її прийняття (акцепт) повинна бути
повною і безумовною. Якщо особа, яка
одержала пропозицію укласти договір, у
межах строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом. Особа, яка
прийняла пропозицію, може відкликати
свою відповідь про її прийняття,
повідомивши про це особу, яка зробила
пропозицію укласти договір, до моменту
або в момент одержання нею відповіді
про прийняття пропозиції.
Статтею 643 Цивільного кодексу України
визначено, якщо у пропозиції укласти
договір вказаний строк для відповіді,
договір є укладеним, коли особа, яка
зробила пропозицію, одержала відповідь
про прийняття пропозиції протягом
Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.
Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Враховуючи вищевикладене, судом
встановлено, що між позивачем, як
покупцем, та відповідачем, як
продавцем, на підставі ст. 181
Господарського кодексу України,
виникли правовідносини поставки
шляхом укладення відповідного
договору у спрощений спосіб, оскільки
відповідачем було виставлено позивачу
оферту у вигляді рахунку - фактури №
2042601 від 26.04.2012 на суму 16 500,00 грн. з
зазначенням вид у та кількості товару,
яка була акцептована позивачем шляхом
його оплати, що підтверджується
відповідним платіжним дорученням.
В свою чергу, судом встановлено, що
відповідачем було виконано свій
обов'язок по передачі позивачу
обумовленого товару на суму 16 500,00 грн.,
що підтверджується зокрема видатковою
накладною № 2042802 від 28.04.2012, за якою
представником позивача Жовнером Ю.В. за
довіреністю № 127 від 27.04.2012 було
отримано товар на суму 16 500,00 грн., а тому
у відповідача відсутній обов'язок по
поверненню позивачу грошових коштів в
З огляду на викладене, позов Товариства
з обмеженою відповідальністю «ІСК
Трансекспо» про стягнення з Приватного
підприємства «Гарант-Енерго» 16 500,00
грн. задоволенню не підлягає.
Судовий збір згідно статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 34, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
1. У задоволенні позову відмовити.
2. Рішення господарського суду
складено відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України та набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.
Повне рішення підписано: 14.04.2014.
Суддя