м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Херсонський суднобудівний
завод"до 1.Публічного акціонерного
товариства "Кредитпромбанк";
2.Публічного акціонерного товариства
"Банк 3/4"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк"провизнання
недійсним договору про відступлення
Суддя Літвінова М.Є.
Представники сторін:
від позивача: Сядро О.В. -
представник за довіреністю;
від відповідача-1: Винник О.П. -
представник за довіреністю;
від відповідача-2: Шевчук М.О. -
представник за дов.;
від третьої особи: Мединський М.М. -
У судовому засіданні 02.04.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
"Херсонський суднобудівний завод"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Кредитпромбанк" та Публічного
акціонерного товариства "Банк 3/4" про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги за кредитним
договором від 31.05.2007 №04.1/23/07-КЛТ,
зареєстрований у реєстрі за №432.

Ухвалою господарського суду міста
Києва от 27.12.2013 порушено провадження у
справі №910/25293/13, розгляд справи
призначено на 09.01.2014.

09.01.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача-1 та відповідача-2
надійшли відзиви на позов, в яких вони
заперечують проти позову, з тих
підстав, що позивач в силу ст.33
Господарського процесуального кодексу
України, не навів жодного доказу
обґрунтованості своїх вимог, жодного
доказу, який свідчить про недотримання
відповідачами вимог ч. 2 ст. 203
Цивільного процесуального кодексу
України при вчиненні правочину з
відступлення права вимоги до позивача.

Щодо необхідності рішення загальних
зборів акціонерів ПАТ "Кредитпромбанк"
на укладення Договору про відступлення
прав вимоги, відповідач-1 зазначив, що
згідно його звіту про фінансовий стан
на 31.12.2012 вартість активів ПАТ
"Кредитпромбанк" складала суму 11 217 859
000,00 грн., 10 % від якої складає 1 121 785 900,00
грн., а 25 % складає - 2 804 464 750,00 грн.

Отже, відповідач-1 зазначив, що Договір
про відступлення прав вимоги не був для
ПАТ "Кредитпромбанк" значним
правочином та не потребував рішення
наглядової ради або акціонерів банку.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 09.01.2014, у зв'язку з
відпусткою судді Мельника В.І., справу
передано на розгляд судді Літвінової
М.Є.

Ухвалою від 09.01.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 22.01.2014.

Ухвалою від 09.01.2014, на підставі ст. 77 ГПК
України, розгляд справи відкладений на
05.02.2014.

05.02.2014 через відділ діловодства суду
від відповідача-2 надійшли додаткові
пояснення до відзиву, в яких,
відповідач-2 зазначив, щодо наявності
рішення загальних зборів акціонерів
відповідача-2 на укладення договору про
відступлення права вимоги від 28.02.2013
№432, наступне: договір про відступлення
права вимоги від 28.02.2013 №432 є для
відповідача-2 значним правочином,
оскільки у гривневому еквіваленті сума
заборгованості позивача за кредитним
договором становить 427 959 946,67 грн.,
активи відповідача-2 за 2012 рік
становлять 2 209 986 000,00 грн. за даними
звіту про фінансовий стан (балансу) на
31.12.2012. Таким чином, розмір
заборгованості боржника за кредитним
договором, що є предметом Договору про
відступлення права вимоги від 28.02.2013
№432, становить 19,36 % вартості активів
ПАТ "Банк ѕ" за 2012 рік. Відповідач-2 є
акціонером товариства з 1 акціонером -
ОСОБА_6 (100 % акцій). Крім того
відповідач-2 зазначив, що дотримуючись
вимог ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст.33 Закону України
"Про акціонерні товариства", акціонером
ПАТ "Банк ѕ" прийнято рішення від 27.02.2013
№2/1 про затвердження рішення
кредитного комітету банку від 27.02.2013
(протокол №12/1) про викуп
заборгованості ПАТ "Херсонський
суднобудівний завод" за кредитним
договором від 31.05.2007 №04.1/23/07-КТЛ у ПАТ
"Кредитпромбанк".

В додаткових поясненнях від 05.02.2014
позивач зазначив, що внаслідок
укладення договору про відступлення
права вимоги від 28.02.2012 було не лише
замінено особу кредитора у
зобов'язанні, але й збільшено суму
самого грошового зобов'язання,
оскільки не було враховано правочин
щодо зарахування зустрічних
однорідних вимог, відповідно до якого
зобов'язання позивача щодо сплати
процентів по кредитному договору
припиняються на суму 3 023 040,56 грн., та
розмір зобов'язання визначений
сторонами Договору не вірно, що
підтверджується висновком №284/12
судової економічної експертизи за
матеріалами господарської справи
№5024/1431/2012 від 12.04.2013.

З урахуванням зазначеного, позивач
вказує, що внаслідок укладення
спірного Договору у нього виникли нові
зобов'язання, що напряму стосується
його прав.

Ухвалою від 05.02.2014 відкладено розгляд
справи на 26.02.2014.

У зв'язку із перебуванням судді
Літвінової М.Є. у відпустці,
розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
26.02.2014 справа №910/25293/13 передана на
розгляд судді Мельнику В.І.

Ухвалою від 26.02.2014 справу прийнято до
провадження судді Мельника В.І.,
розгляд справи призначено на 17.03.2014.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 27.02.2014 справу
передано на розгляд судді Літвінової
М.Є., у зв'язку з її виходом з відпустки.

Ухвалою від 27.02.2014 справу прийнято до
провадження судді Літвінової М.Є.,
розгляд справи призначено на 17.03.2014.

Ухвалою від 17.03.2014, за клопотанням
позивача, залучено до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Публічне акціонерне
товариство "Дельта Банк", та в порядку
ст.77 Господарського процесуального
кодексу України, відкладено розгляд
справи на 02.04.2014.

В судовому засіданні 02.04.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2007 між ВАТ "Кредитпромбанк"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство
"Кредитпромбанк") та Відкритим
акціонерним товариством "Херсонський
суднобудівний завод" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Херсонський суднобудівний завод")
(позичальник за договором) був
укладений кредитний договір
№04.1/23/07-КЛТ (далі - Кредитний договір),
за яким встановлювалась процедура та
умови надання банком у майбутньому
кредитів (траншів) позичальнику в
національній валюті України або в
доларах США та ЄВРО з частковою
конвертацією у національну валюту в
межах загальної суми, еквівалентної 40
146 000 доларів США 00 центів. За офіційним
курсом НБУ на дату укладання кожної
додаткової угоди до цього Договору про
надання кредиту.

28.02.2013 між ПАТ "Кредитпромбанк"
(первісний кредитор за договором) та
ПАТ "Банк 3/4" (новий кредитор за
договором) був укладений Договір про
відступлення права вимоги (про заміну
кредитора у зобов'язанні) (далі -
Договір), за умовами якого (п.1.1),
первісний кредитор передає (відступає)
новому кредитору право вимоги до
боржника (ПАТ "Херсонський
суднобудівний завод") та майнових
поручителів, що належать первісному
кредитору на підставі кредитного
договору (№04.1/23/07-КЛТ від 31.05.2007 зі
змінами та доповненнями) та
забезпечувальних договорів, а новий
кредитор приймає зазначене вище право
вимоги та зобов'язується
перераховувати первісному кредитору
кошти у сумі ціни права вимоги на
умовах, визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, новий
кредитор після переходу до нього права
вимоги стає кредитором за кредитним
договором, укладеним між первісним
кредитором і боржником та одержує
право замість первісного кредитора
вимагати від боржника належного
виконання ним зобов'язання за таким
кредитним договором та від боржника та
майнових поручителів зобов'язань за
забезпечувальними договорами в межах
переданого права вимоги. Права
кредитора за кредитним договором та
забезпечувальними договорами
переходять до нового кредитора у
повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2 Договору, станом на
дату укладання сторонами цього
Договору розмір заборгованості
боржника перед первісним кредитором
складає 51 181 792,70 дол. США, що за курсом
НБУ станом на дату укладання цього
Договору становить 409 096 069,06 грн. та 18 863
877,61 грн.

Згідно п. 5.1 Договору, сторони
домовились, що ціна права вимоги
становить 49 442 383,64 дол. США, що за курсом
НБУ станом на дату укладення цього
Договору становить 395 192 972,44 грн. та 18 863
877,61 грн. без ПДВ.

Новий кредитор здійснює оплату
первісному кредитору за відступлення
права вимоги за цим Договором в
гривнях, шляхом перерахування коштів
на рахунок первісного кредитора в
безготівковій формі (п. 5.2).

Спір у справі виник у зв'язку із
оспорюванням позивачем законності
Договору відступлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Підставою для недійсності Договору
відступлення позивачем визначається:

- вчинення правочину особами, які не
мають необхідного обсягу цивільної
дієздатності (ч. 2 ст.203 Цивільного
кодексу України), внаслідок
відсутності рішення загальних зборів
акціонерів відповідача-1 та
відповідача-2 про укладення
оспорюваного договору, тобто договір
суперечить вимогам чинного
законодавства України, а саме ст.70
Закону України "Про акціонерні
товариства" від 17.09.2008, а також порушує
права та охоронювані законом інтереси
позивача, з огляду на те, що договір про
відступлення права вимоги є значним
правочином, але укладався без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів відповідача-1 та
відповідача-2.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
учасників судового процесу, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог з огляду на
наступне.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом. При
цьому, якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 518 ЦК України
боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
одержання письмового повідомлення про
заміну кредитора. Якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, він має право
висунути проти вимоги нового кредитора
заперечення, які він мав проти
первісного кредитора на момент
пред'явлення йому вимоги новим
кредитором або, якщо боржник виконав
свій обов'язок до пред'явлення йому
вимоги новим кредитором, - на момент
його виконання.

Таким чином, якщо інше не встановлено
договором або законом, відступлення
права вимоги є двостороннім
правочином, в якому сторонами є
первісний кредитор і новий кредитор. У
цьому випадку боржник - не є стороною у
цьому правочині, а лише наділений
правом не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні (ч. 2 ст. 517
ЦК України) та правом висувати проти
вимоги кредитора заперечення (ст. 518 ЦК
України).

Позивач у справі - ПАТ "Херсонський
суднобудівний завод" не є стороною
договору про відступлення права вимоги
від 28.02.2013, який ним оспорюється.

В силу положень ст. 204 Цивільного
кодексу України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Як було вже зазначено судом, згідно п.5.1
Договору, ціна права вимоги складала у
загальній сумі 414 056 850,05 грн.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 статті 70 Закону
України "Про акціонерні товариства",
рішення про вчинення значного
правочину, якщо ринкова вартість майна
або послуг, що є його предметом,
становить від 10 до 25 відсотків вартості
активів за даними останньої річної
фінансової звітності акціонерного
товариства, приймається наглядовою
радою.

Якщо ринкова вартість майна або послуг,
що є предметом значного правочину,
перевищує 25 відсотків вартості активів
за даними останньої річної фінансової
звітності акціонерного товариства,
рішення про вчинення такого правочину
приймається загальними зборами за
поданням наглядової ради.

Відповідно до звіту про фінансову
звітність ПАТ "Кредитпромбанк" станом
на 31.12.2012 вартість його активів склала 11
217 859 000 грн., тобто 10% від якої складає 1 121
785 900 грн., а 25% - 2 804 464 750 грн. З чого
слідує, що для ПАТ "Кредитпромбанк"
договір про відступлення права вимоги
від 28.02.2013 не був значним, що як
наслідок, не потребував рішення
загальних зборів банку.

В матеріалах справи також наявний звіт
про фінансову діяльність за 2012 рік,
відповідно до якого активи ПАТ "Банк 3/4"
становлять 2 209 986 000 грн., 10% від якої
становить 220 998 600 грн., а 25% - 552 496 500 грн.

Дотримуючись вимог ч. 1 ст. 70 Закону
України "Про акціонерні товариства"
акціонером ПАТ "Банк 3/4" (ОСОБА_6, що є
власником 2 670 000 000 штук простих іменних
акцій ПАТ "Банк 3/4", що складає 100%
статутного капіталу банку (згідно п.4.1
Статуту, який був чинний станом на
28.02.2013, тобто ОСОБА_6 є єдиним
акціонером) прийнято рішення №2/1 від
27.02.2013 про затвердження рішення
кредитного комітету банку від 27.02.2013
(протокол №12/1 наявний в матеріалах
справи), про викуп заборгованості ПАТ
"Херсонський суднобудівний завод" за
кредитним договором від 31.05.2007
№04.1/23/07-КТЛ у ПАТ "Кредитпромбанк".

Отже, вищезазначені документи повністю
спростовують викладене у позовній
заяві.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК підстави і
наслідки недійсності правочину можуть
бути передбачені винятково законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Жодних належних доказів недійсності
укладеного відповідачами Договору про
відступлення права вимоги від 28.02.2013,
суду не надано, а відтак викладене у
позовній заяві з цього приводу є
безпідставним.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

У позовній заяві, не вказується та не
конкретизується у чому саме полягає
порушення прав та інтересів ПАТ
"Херсонський суднобудівний завод",
пов'язане із укладенням договору про
відступлення права вимоги між
відповідачами.

При відступленні права вимоги,
відбувається заміна сторони у
зобов'язанні, тобто новий кредитор
набуває прав первісного кредитора і
недійсність основного договору має
наслідки для нього, оскільки він є
стороною такого договору внаслідок
заміни.

За недійсність переданої вимоги перед
новим кредитором несе
відповідальність первісний кредитор,
що прямо передбачено ст. 519 ЦК України, а
відтак права боржника договором про
відступлення права вимоги за наведених
обставин, не порушуються.

Що стосується твердження позивача щодо
розміру суми зобов'язання позивача,
який зафіксовано у Договорі про
відступлення права вимоги, то вказана
обставин не може впливати на його
дійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Отже, заявні позовні вимоги не підлягаю
задоволенню та є безпідставними,
оскільки обставини викладені у
позовній заяві спростовані
матеріалами справи та документами
поданими відповідачами.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 07.04.2014

Суддя

М.Є. Літвінова