РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа № 902/618/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Філіпова Т.Л. , суддя Дужич С.П.

при секретарі Мухомеджанов Д.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Герасименко В.М.-
представник за довіреністю №140 від
23.12.13р

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача на рішення господарського
суду Вінницької області від 20.06.13 р. у
справі № 902/618/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010"

до Вінницького обласного військового
комісаріату

про стягнення 88176 грн. заборгованості
за виконані підрядні роботи

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Енергозберігаючі технології 2010"
(надалі - позивач) звернулось в
господарський суд Вінницької області з
позовною заявою (а.с. 2-6) до Вінницького
обласного військового комісаріату
(надалі -відповідач), в якій просить
стягнути 88176 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 20.06.13 р. (а.с. 104-106)
позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджені
доказами наявними в матеріалах справи,
а відтак підлягають до задоволення.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
звернувся з апеляційною скаргою до
Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Вінницької області від 20.06.13 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Скаржник зокрема зазначає, що
Вінницький обласний військовий
комісаріат має статус неприбуткової
державної організації і відповідно
коштів на оплату робіт немає, сторони
домовились, що й було відображено у
всіх договорах, що Вінницький обласний
військовий комісаріат є лише
замовником, а зобов'язання щодо оплати
за виконання робіт бере на себе
платник. При цьому, платника сторони не
визначили.

Відповідач наголосив на тому, що
Вінницький обласний військовий
комісаріат свої зобов'язання згідно
договорів, які були укладені, перед
підрядником виконав в повністю, в
частині визначення обсягу робіт, їх
вартості та прийняття.

В доповненнях до апеляційної скарги,
відповідач звернув увагу на те, що на
день початку робіт підрядником, фірма -
спонсор, яка мала б взяти на себе
обов'язки за договорами, як платник
була відсутня. Підрядник, знаючи про це
добровільно пішов на ризик,
розраховуючи на те, що в подальшому
фірма - платник буде знайдена.
Підрядник приступив до виконання
підрядних робіт за умовами договорів,
які на той час були нікчемними, замість
того, щоб звернутися до суду в порядку
п.п. 3 п. 2 ст. 652 ЦК України.

В судовому засіданні представники
відповідача, підтримали доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
просили скасувати рішення
господарського суду Вінницької
області від 20.06.13 р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Представник відповідача не реалізував
процесуальне право на участь у
судовому засіданні від 09.04.14 р. суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представника
відповідача за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача (в удовому
засіданні від 18.03.14 р.), розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзиви на
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи між товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010" (підрядник) та
Вінницьким обласним військовим
комісаріатом (замовник) укладено
договір №1613 (а.с. 68-69).

Відповідно до умов даного договору,
замовник доручає, платник оплачує, а
підрядник зобов'язується виконати
наступні роботи: очищення системи
вентиляції Вінницького ОВК (цокольного
поверху) по вул. 40-річчя Перемоги, 31 у м.
Вінниці. Загальна сума договору склала
30996 грн.

Також, між ТОВ "Енергозберігаючі
технології 2010" та Вінницьким обласним
військовим комісаріатом затверджено
дефектний акт на виконання робіт з
очищення системи вентиляції
Вінницького обласного військового
комісаріату по вул. 40-річчя Перемоги, 31
у м. Вінниця (а.с. 25-26) та затверджено
договірну ціну та зведений кошторис
розрахунку вартості робіт з очищення
системи вентиляції Вінницького
обласного військового комісаріату по
вул. 40-річчя Перемоги, 31 у м. Вінниця на
суму 30 996,00 грн. (а.с. 27-30).

Крім того, між товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010" (підрядник) та
Вінницьким обласним військовим
комісаріатом (замовник) було укладено
договір №1614, предметом якого є
виконання наступних робіт:
гідрохімічне очищення системи
опалення Вінницького ОВК по вул.
40-річчя Перемоги, 31 у м. Вінниці.
Загальна сума договору склала 46224,00 грн.
(а.с. 70-71).

Також, між ТОВ "Енергозберігаючі
технології 2010" та Вінницьким обласним
військовим комісаріатом затверджено
дефектний акт на виконання робіт з
гідрохімічного очищення системи
опалення Вінницького ОВК по вул.
40-річчя Перемоги, 31 у м. Вінниці (а.с. 10-11)
та затверджено договірну ціну та
зведений кошторис розрахунку вартості
робіт на суму 46224,00 грн. (а.с. 12-15).

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергозберігаючі
технології 2010" (Підрядник) та
Вінницьким обласним військовим
комісаріатом (Замовник) укладено
договір №956 (а.с. 72-73).

Відповідно до умов даного договору,
замовник доручає, платник оплачує, а
підрядник зобов'язується виконати
наступні роботи: гідрохімічне очищення
каналізації Вінницького ОВК по вул.
40-річчя Перемоги, 31 у м. Вінниці.
Загальна сума договору склала 10956,00
грн..

Також, між ТОВ "Енергозберігаючі
технології 2010" та Вінницьким обласним
військовим комісаріатом затверджено
дефектний акт на виконання робіт з
гідрохімічного очищення системи
каналізації Вінницького ОВК по вул.
40-річчя Перемоги, 31 у м. Вінниці (а.с. 38)
та затверджено договірну ціну та
зведений кошторис розрахунку вартості
робіт на суму 10956,00 грн. (а.с. 39-42).

Згідно пунктів 3.1. зазначених договорів
за надання послуг з виконання робіт
платником сплачується підряднику сума,
яка буде обумовлена актами виконаних
робіт. Кінцевий розрахунок по даним
договорам проводиться платником не
пізніше 16 червня 2012 року (п. 3.3.
договорів).

Вищевказані договору, підписані
позивачем та відповідачем, скріплені
печатками сторін.

Дослідивши зміст оскаржуваних
договорів, апеляційний суд констатує
той факт, що вказані договори є
двосторонніми, оскільки платник у
вказаних договорах не визначений.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
враховувати наступні положення
чинного законодавства України.

Приписами частини 1 статті 67
Господарського кодексу України
встановлено, що відносини підприємства
з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно зі статтею 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Згідно приписів статей 627, 629 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Порядок укладення господарських
договорів встановлений статтею 181
Господарського кодексу України,
статтями 638, 641 Цивільного кодексу
України. Договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Договір
укладається шляхом пропозиції однієї
сторони укласти договір (оферти) і
прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною. Зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до приписів частини 8 статті
181 Господарського кодексу України, у
разі, якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним, таким, що не відбувся.

Дослідивши зміст оскаржуваних
договорів, суд приходить до висновку,
що оскаржувані договори підряду
містить усі істотні умови договору, які
закон визначає, як обов'язкові.

Враховуючи наведена, колегія суддів
приходить до висновку, про відсутність
підстав для визнання оскаржуваних
договорів підряду недійсними.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди,
щодо визначення сторони, яка
здійснюватиме оплати за виконані
підрядні роботи (платника), строки
оплати, колегія суддів приходить до
висновку про неукладеність договорів в
частині визначення платника та строків
оплати за виконані роботи по даним
договорам.

Водночас, апеляційний суд оцінює
критично твердження відповідач,
викладені в апеляційній скарзі, щодо
визнання договору нікчемним.

Як вбачається з матеріалів справи, що
правовідносини, які виникли між
сторонами за своєю правовою природою є
правідносинами підряду.

Враховуючи, що укладені сторонами
правочини не містять окремих умов щодо
визначення особи платника, а також
будь-яких умов щодо порядку
розрахунків за виконані роботи, суд
вважає правомірним при вирішенні даних
питань застосувати загальні положення
цивільного законодавства щодо підряду.

Згідно ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Частиною 1 ст. 854 ЦК України передбачено,
що якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано незалежним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

А відтак за загальними правилами ЦК
України при правовідносинах підряду
обов'язок оплати за виконані роботи
покладається на замовника.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно врахував положення ст.ст. 173,
193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 527 ЦК України
щодо законодавчого визначення поняття
зобов'язання, його порушення
відповідачем та недопустимості
односторонньої відмови від виконання
зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав затверджені
кошторисом та договірною ціною
зобов'язання, що підтверджується
підписаними сторонами та скріпленими
печатками актом приймання виконаних
робіт форми КБ-2в та Довідкою про
вартість виконаних робіт форми КБ-3 на
суму 46 224,00 грн.; Актом приймання
виконаних робіт форми КБ-2в та Довідкою
про вартість виконаних робіт форми КБ-3
на суму 30 996,00 грн.; Актом приймання
виконаних робіт форми КБ-2в та Довідкою
про вартість виконаних робіт форми КБ-3
та на суму 10 956,00 грн.

Таким чином, позивач виконав
вищевказані роботи у повному обсязі у
відповідності із кошторисним
розрахунком та договірною ціною.

Окрім того суд звертає увагу на
наступне.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

А відтак, підписані відповідачем та
позивачем акти приймання виконаних
робіт форми КБ-2в та Довідки про
вартість виконаних робіт форми КБ-3, є
первинними обліковими документами у
розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і які відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за виконані
підрядні роботи. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими ст.. 530 ЦК України.

За таких обставин, зведений кошторис
розрахунку вартості робіт, дефектний
акт на виконання робіт, акти приймання
виконаних робіт форми КБ-2в та Довідки
про вартість виконаних робіт форми КБ-3,
підтверджують факт замовлення та
прийняття відповідачем виконаних
робіт, а тому є самостійними підставами
для виникнення обов'язку у відповідача
здійснити розрахунки за виконані
роботи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
свої зобов'язання по оплаті послуг
належним чином не виконав, внаслідок
чого, утворилась заборгованість перед
позивачем за підрядні роботи в сумі
88176,00 грн.

Оскільки відповідач не здійснив оплати
за виконані роботи, позивачем на адресу
відповідача направлено вимогу №718 від
18.12.2012 року про сплату заборгованості в
сумі 88176,00 грн. (а.с.49-50), яка залишена
відповідачем без задоволення.

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди
щодо визначення строку оплати
виконаних робіт, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
мав розрахуватись за виконані підрядні
роботи протягом 7 днів з моменту
отримання вимоги позивача, відповідно
до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Враховуючи вказане, колегія
Рівненського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову про
стягнення основного боргу в сумі 88176
грн., а тому залишає рішення
господарського суду першої інстанції
без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно ст.
49 ГПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача на
рішення господарського суду
Вінницької області від 20.06.13 р. у справі
№ 902/618/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Вінницької області від 20.06.13 р. у справі
№ 902/618/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №902/618/13 повернути
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Дужич С.П.