КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.
справа№ 910/23582/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:
Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача
1 - Макидон М.М.

позивача 2
- Хоменко А.В.

відповідача - Мединський М.М.

третьої
особи - ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного виробничого підприємства
«Сіріус» та Приватного акціонерного
товариства «Сіріус-Буд»

на рішення господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р.

у справі № 910/23582/13 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом 1. Приватного виробничого
підприємства «Сіріус»

2. Приватного акціонерного
товариства «Сіріус-Буд»

до Публічного акціонерного товариства
«Дельта-Банк»

третя особа ОСОБА_6

про припинення іпотеки та визнання
договору поруки недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Приватне виробниче
підприємство «Сіріус» (далі - позивач-1),
Приватне акціонерне товариство
«Сіріус-Буд» (далі - позивач-2)
звернулись з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Дельта-Банк»
(далі - відповідач), третя особа ОСОБА_6
про:

- припинення іпотеки комплексу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 8940,6 кв.м.;

- припинення іпотеки нежилого будинку,
універмаг «ІНФОРМАЦІЯ_1», який
розташований за адресою: АДРЕСА_2, літ.
А, загальною площею 16175,3 кв.м.;

- визнання недійсним договору поруки №
П-2004187-1, укладеного 14.12.2010 р. між ЗАТ
«Сіріус-Буд» та ПАТ «Дельта-Банк».

Рішенням господарського суду м. Києва у
справі № 910/23582/13 від 18.02.2014 р. у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду м. Києва від 18.02.2014
р., Приватне виробниче підприємство
«Сіріус» та Приватне акціонерне
товариство «Сіріус-Буд» подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати оскаржуване рішення суду та
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
позивачі зазначають, що оскільки
статутний капітал та майно ПВП
«Сіріус» є спільною сумісною власністю
подружжя, тому необхідна згода ОСОБА_6
для прийняття рішення ОСОБА_8 про
передачу комплексу, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, в забезпечення
зобов'язань по кредитному договору від
14.12.2010 р., а також згода на делегування
повноважень ОСОБА_8 для прийняття
участі в загальних зборах та
голосуванні згідно порядку денного на
засідання загальних зборів ЗАТ
«Сіріус». У зв'язку з тим, що ОСОБА_6
згоди на здійснення вказаних
правочинів не надавала, тому вони є
незаконними.

Зокрема, у ОСОБА_8 не було належних
повноважень на представництво
інтересів ПВП «Сіріус» під час
проведення 24.11.2010 р. загальних зборів
акціонерів ЗАТ «Сіріус-Буд», кворум на
їх проведення був відсутній, а рішення
Загальних зборів акціонерів ЗАТ
«Сіріус-Буд» від 24.11.2010 р., оформлене
протоколом № 6, є незаконним.

На думку скаржників, іпотечний договір
№ К-2004187/S-2 від 14.12.2010 р. укладено з
порушеннями ст. ст. 92, 99, 203 ЦК України, у
зв'язку з чим даний договір є недійсний,
а отже, предмет іпотеки вказаного
договору - нерухоме майно, а саме:
нежилий будинок - універмаг
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 16175,3
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 (літера А), підлягає припиненню.

Також, скаржники стверджують, що
рішення власника (засновника) ПВП
«Сіріус» ОСОБА_8 від 14.12.2010 р. є
незаконним та відповідно кредитний
договір № К-2004187 від 14.12.2010 р. та договір
кредитної лінії № ВКЛ - 2004187-1 від 14.12.2010
р. є недійсними, а тому договір поруки №
П-2004187-1від 14.12.2010 р., укладений між ЗАТ
«Сіріус-Буд» та ПАТ «Дельта-Банк», має
бути визнаний недійсним.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014 р.,
визначено наступну колегію суддів:
головуючий суддя - Буравльов С.І., судді
- Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.2014 р.
порушено апеляційне провадження у
справі № 910/23582/13, а розгляд справи
призначено на 15.04.2014 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
докази, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Засновником та власником Приватного
виробничого підприємства «Сіріус»,
відповідно до п. 1.1 статуту
підприємства, є ОСОБА_8.

Відповідно до протоколу Загальних
зборів акціонерів ЗАТ «Сіріус-Буд» № 6
від 24.11.2010 р. було прийнято рішення:

- надати будівлю універмагу
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за
адресою: АДРЕСА_2 та знаходиться у
власності ЗАТ «Сіріус-Буд», в
забезпечення виконання зобов'язань ПВП
«Сіріус» за кредитом в сумі 15 000 000,00
грн., який залучається ПВП «Сіріус» у AT
«Дельта-Банк» та в забезпечення
виконання зобов'язань ПВП «Сіріус» за
реструктуризацією кредиту в сумі 240 000
000,00 грн.

- надати в.о. директора ЗАT «Сіріус-Буд»
ОСОБА_8 повноваження на укладення з AT
«Дельта-Банк» договорів застави
(іпотеки), договору страхування та всіх
інших необхідних документів на умовах,
запропонованих банком.

14.12.2010 р. ОСОБА_8 було прийнято рішення
провести реструктуризацію по
кредитному договору № 336/КВ-06 від 17.11.2006
р. шляхом укладення нового кредитного
договору.

Так, 14.12.2010 р. між Приватним виробничим
підприємством «Сіріус» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта-Банк»
було укладено кредитний договір №
К-2004187 (кредитний договір-1) та договір
кредитної лінії № ВКЛ-2004187-1 (далі -
кредитний договір-2).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаними
кредитними договорами 14.12.2010 р. також
були укладені:

- між Приватним виробничим
підприємством «Сіріус» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта-Банк»
іпотечний договір № К-2004187/S-1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за №2499, за умовами якого з
метою забезпечення виконання
позичальником кредитних договорів в
іпотеку передано нерухоме майно, а
саме: комплекс, розташований за
адресою: Черкаська область,
Звенигородський район, АДРЕСА_1,
загальною площею 8940,6 кв.м.;

- між Закритим акціонерним товариством
«Сіріус-Буд», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
«Сіріус-Буд», та Публічним акціонерним
товариством «Дельта-Банк» іпотечний
договір № К-2004187/S-2, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 2497, за
умовами якого, передано в іпотеку
нерухоме майно, а саме: нежилий будинок
- універмаг «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною
площею 16175,3 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 (літера А);

- між Закритим акціонерним товариством
«Сіріус-Буд», правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
«Сіріус-Буд», та Публічним акціонерним
товариством «Дельта-Банк» було
укладено договір поруки № П-2004187-1, за
умовами якого позивач 2 (поручитель)
зобов'язався перед відповідачем
(кредитором) відповідати за виконання
Приватним виробничим підприємством
«Сіріус» (позичальником) умов щодо
сплати позичальником суми кредиту,
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірі та у випадках, передбачених
кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом
застави може бути будь-яке майно
(зокрема річ, цінні папери, майнові
права), що може бути відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України,
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Встановлено, що іпотечний договір №
К-2004187/S-1 від 14.12.2010 р., іпотечний договір
№ К-2004187/S-2 від 14.12.2010 р. та договір
поруки № П-2004187-1 від 14.12.2010 р. укладені
для забезпечення зобов'язань за
кредитним договором № К-2004187 від 14.12.2010
р. та договором кредитної лінії №
ВКЛ-2004187-1 від 14.12.2010 р.

В обґрунтування своїх вимог скаржники
стверджують, що рішення власника
(засновника) ПВП «Сіріус» ОСОБА_8
прийняте 14.12.2010 р. є незаконним та
відповідно кредитний договір № К-2004187
від 14.12.2010 р. та договір кредитної лінії
№ ВКЛ - 2004187-1 від 14.12.2010 р. є недійсними, а
тому договір поруки № П-2004187-1від 14.12.2010
р., укладений між ЗАТ «Сіріус-Буд» та
ПАТ «Дельта-Банк», має бути визнаний
недійсним, а предмет іпотеки
припинений.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється у разі:

- припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору;

- реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону;

- набуття іпотекодержателем права
власності на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору
недійсним;

- знищення (втрати) переданої в іпотеку
будівлі (споруди), якщо іпотекодавець
не відновив її. Якщо предметом
іпотечного договору є земельна ділянка
і розташована на ній будівля (споруда),
в разі знищення (втрати) будівлі
(споруди) іпотека земельної ділянки не
припиняється.

Згідно з ч. 1, ч. 2. ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.
Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Як передбачено п. 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Встановлено, що іпотечний договір №
К-2004187/S-1 від 14.12.2010 р. та іпотечний
договір № К-2004187/S-2 від 14.12.2010 р. не
визнавались судом недійсними, строк
дії вказаних договорів не закінчився,
основне зобов'язання не припинено.

Також, рішення Приватного виробничого
підприємства «Сіріус» від 14.12.2010 р.,
рішення від 15.11.2010 р. та рішення
Загальних зборів акціонерів Закритого
акціонерного товариства «Сіріус-Буд»
від 24.11.2010 р., оформлене протоколом № 6, в
судовому порядку недійсними не
визнавались.

Враховуючи викладене, відсутні
підстави для припинення іпотеки за
іпотечним договором № К-2004187/S-1 від
14.12.2010 р., іпотечним договором № К-2004187/S-2
від 14.12.2010 р. та визнання недійсним
договору поруки № П-2004187-1.

Стосовно доводів скаржників про те, що
статутний капітал та майно ПВП
«Сіріус» є спільною сумісною власністю
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, оскільки вони є
подружжям, а ОСОБА_6 не надавала згоди
на прийняття участі в загальних зборах
та голосуванні згідно порядку денного
на засіданні загальних зборів ЗАТ
«Сіріус», колегія зазначає наступне.

Як передбачено п. 6.3 статуту ПВП
«Сіріус», майно Підприємства належить
засновнику (власнику).
Правонаступниками майна засновника є
спадкоємці за законом першої черги.

Відповідно до п. 5.2 статуту ПВП «Сіріус»
до компетенції директора (засновника)
відносяться укладення угод, договорів,
контрактів та інших юридичних актів і
діяння без довіреності від імені
Підприємства, представлення
Підприємства перед іншими юридичними
особами та громадянами.

Згідно з п. 3.1 статуту Закритого
акціонерного товариства «Сіріус-Буд»
Приватне виробниче підприємство
«Сіріус» є одним із засновників
Закритого акціонерного товариства
«Сіріус-Буд».

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України
джерелами формування майна
підприємства є: грошові та матеріальні
внески засновників; доходи, одержані
від реалізації продукції, послуг, інших
видів господарської діяльності; доходи
від цінних паперів; кредити банків та
інших кредиторів; капітальні вкладення
і дотації з бюджетів; майно, придбане в
інших суб'єктів господарювання,
організацій та громадян у
встановленому законодавством порядку;
інші джерела, не заборонені
законодавством України.

Згідно з п. 29 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21.12.2007 р., відповідно
до положень ст. ст. 57, 61 Сімейного
кодексу України, ст. 52 ЦК України, майно
приватного підприємства чи фізичної
особи - підприємця не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно до ст. 12 Закону
України «Про господарські товариства»
від 19.09.1991 р. № 1576-XII власником майна,
переданого йому засновниками і
учасниками, є саме товариство. Вклад до
статутного фонду господарського
товариства не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Крім того, у постанові Верховного Суду
України від 02.10.2013 р. у справі № 6-79цс13
зазначено, що навіть, в разі передання
подружжям свого спільного сумісного
майна до статутного фонду приватного
підприємства, заснованого одним із них,
майно переходить у приватну власність
цього підприємства, а в іншого з
подружжя право власності на майно
(тобто речове право) трансформується в
право вимоги (зобов'язальне право),
сутність якого полягає у праві вимоги
виплати половини вартості внесеного
майна в разі поділу майна подружжя (а не
право власності на саме майно) або
право вимоги половини отриманого
доходу від діяльності підприємства,
або половини майна, що залишилось після
ліквідації підприємства.

Отже, посилання скаржників на те, що
майно ПВП «Сіріус» є спільною сумісною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є
безпідставними та не відповідають
дійсним обставинам справи.

Стосовно посилань скаржників в
апеляційній скарзі на рішення
Конституційного суду України від 19.09.2012
р. у справі за конституційним
зверненням ПП «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення ч. 1 ст. 61
Сімейного кодексу України, відповідно
до якого об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту, в аспекті того, чи
є статутний капітал та майно
приватного підприємства об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
не спростовує зазначених висновків,
оскільки обставини у цій справі та у
справі, що розглядається, не є
тотожними.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
капіталі (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Враховуючи те, що нормами чинного
законодавства не передбачено надання
згоди одного з подружжя на
представництво акціонера у
акціонерному товаристві та участь в
загальних зборах акціонерів такого
товариства, а також те, що майно ПВП
«Сіріус» не є спільною сумісною
власністю подружжя, тому доводи
скаржників про необхідність згоди
ОСОБА_6, як одного з подружжя, на
вчинення дій щодо прийняття рішень
засновником ПВП «Сіріус» ОСОБА_8,
зокрема рішення про передачу
комплексу, загальною площею 8940,6 кв.м.,
який розташований за адресою АДРЕСА_1, в
забезпечення зобов'язання за кредитним
договором від 14.12.2010 р., а також рішення
щодо участі ОСОБА_8 на загальних зборах
акціонерів ЗАТ «Сіріус-Буд» 24.11.2010 р. є
безпідставними.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
суду про відмову у задоволенні позову у
зв'язку з відсутністю правових підстав
для припинення іпотеки комплексу, який
розташований за адресою: Черкаська
область, Звенигородський район,
АДРЕСА_1, загальною площею 8940,6 кв.м.;
припинення іпотеки - нежилого будинку,
універмагу «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною
площею 16175,3 кв.м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_2 (літера А); визнання
недійсним договору поруки № П-2004187-1,
укладеного 14.12.2010 р. між Закритим
акціонерним товариством «Сіріус-Буд»
та Публічним акціонерним товариством
«Дельта-Банк».

Доводи апеляційної скарги наведеного
не спростовують.

Враховуючи викладене, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає правових підстав для скасування
рішення господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р. у справі № 910/23582/13.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
ГПК України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
виробничого підприємства «Сіріус» та
Приватного акціонерного товариства
«Сіріус-Буд» залишити без задоволення,
рішення господарського суду м. Києва
від 18.02.2014 р. у справі № 910/23582/13 - без
змін.

2. Матеріали справи № 910/23582/13 повернути
до господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам
та третій особі.

Головуючий суддя
С.І. Буравльов

Судді
В.В. Андрієнко

В.В. Шапран