ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 Справа №
905/7355/13

Господарський суд Донецької області, у
складі головуючого судді Огороднік
Д.М., судді Бокова Ю.В., судді Демідова
П.В. при секретарі судового засідання
Коровіній І.С. розглянувши матеріали

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Фудторг"до 1.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітамілк" 2.
Об'єднання "Донецькпродторг"про
стягнення 127870,69грн.Представники
сторін: від позивача: від
відповідача1: від відповідача2:
Коротенко В.Л. - представник за
довіреністю; Гущин І.М. - представник за
довіреністю; Яковлєв М.Ю. - представник
за довіреністю; Манаєнко Т.С. -
представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду
Донецької області передані позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фудторг" про
зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітамілк" виконати
обов'язок в натурі, а саме: підписати
акти наданих послуг від 31.07.2013 №423588,
№423590, №423582 та про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітамілк" та
Об'єднання "Донецькпродторг" за
договором про надання маркетингових
послуг №51-у від 01.02.2013 борг у розмірі
120000,00 грн., пеню у розмірі 6390,14 грн., 3%
річних у розмірі 1400,55 грн., інфляційних
втрат у розмірі 80,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем-1 зобов'язань за
договором про надання маркетингових
послуг №01/11 від 01.02.2013. Позивач
зазначив, що відповідачем не сплачена
вартість за отримані послуги
відповідно до договору. Факт отримання
відповідачем послуг підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг). На підставі вищевикладеного,
просив стягнути з відповідача-1 суму
заборгованості у розмірі 119900,00грн.

Також позивач посилається на укладений
між ним та відповідачем-2 договір
поруки, за яким відповідач -2 частково
поручився за належне виконання
відповідачем-1 зобов'язань по договору,
на підставі вищевикладеного, просив
стягнути з відповідача-2 суму
заборгованості у розмірі 100,00грн.

На підтвердження позовних вимог,
позивачем додано до матеріалів справи
копії наступних документів: договору
про надання маркетингових послуг №51-у
від 01.02.2013; договір поруки від 01.02.2013;
рахунки№902 від 03.06.2012, №1199 від 09.07.2013,
№1335 від 31.07.2013; акти приймання-передачі
наданих послуг №423588 від 31.07.2013, №423590
від 31.07.2013, №423582 за серпень; податкові
накладні від 31.07.2013.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 08.01.2014 року було призначено
колегіальний розгляд справи у складі:
головуючого судді Риженко Т.М., судді
Бокової Ю.В., судді Демідової П.В.

Розпорядженням від 22.02.2014 згідно
автоматичного розподілу справа
№905/7355/13 передана судді Огороднік Д.М.

Розгляд справи призначений на 24.02.2014
здійснювався колегією суддів у складі
головуючого судді Огороднік Д.М., судді
Бокова Ю.В., судді Демідова П.В.

19.03.2014 представник позивача, до початку
розгляду справи по суті, подав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
просить суд стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вітамілк"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фудторг" за
договором про надання маркетингових
послуг №51-у від 01.02.2013 року борг у
розмірі 119900 гривень, пеню у розмірі 6390,14
грн., 3% річних у розмірі 1400,55грн.,
інфляційних у розмірі - 80грн., всього
127770,69 гривень та стягнути з Об'єднання
"Донецькпродторг" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Фудторг"заборгованість у розмірі
100,00грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
або зменшити розмір позовних вимог; до
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

В п. 3.10, п. 3.11,п. 3. 12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року, № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.

Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову. Право
позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України з
доданням до неї документів, зазначених
у ст. 57 названого Кодексу.

Одночасна зміна і предмета, і підстав
позову не допускається.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Отже зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача.

Дослідивши заяву позивача про
уточнення позовних вимог, суд розцінює
її як зменшення позовних вимог, як в
частині вимог так і в частині
кількісних показників.

За таких обставин, заява позивача
подана 19.03.2014 приймається судом.

Подальший розгляд спору здійснюється в
межах вимог, викладених в такій заяві, а
саме про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вітамілк"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фудторг" за
договором про надання маркетингових
послуг №51-у від 01.02.2013 року борг у
розмірі 119900 гривень, пеню у розмірі 6390,14
грн., 3% річних у розмірі 1400,55грн.,
інфляційних у розмірі - 80грн., всього
127770,69 гривень та стягнути з Об'єднання
"Донецькпродторг" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фудторг"
заборгованість у розмірі 100,00грн.

19.03.2014 відповідач 2 подав відзив на
уточнення позовних вимог, в якому проти
задоволення позовних вимог не
заперечує.

08.04.2014 відповідач 1 надав відзив на
позовну заяву, в якій просить у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі, оскільки у відповідача
1 не має заборгованості перед
позивачем, про що свідчить рахунки на
оплату, акти приймання-передачі
наданих послуг, банківські виписки та
акт звірки взаєморозрахунків від
23.01.2014.

В судове засідання 14.04.2014 з'явився
представник позивача, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Відповідач -1 в судове засідання
з'явився, проти задоволення позову
заперечував.

Відповідач -2 в судове засідання
з'явився, проти задоволення позовних
вимог не заперечував.

Представники позивача та відповідачів
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляли, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши його
пояснення, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду

В С Т А Н О В И В:

01.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фудторг", як
виконавцем (позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю ""Вітамілк",
як замовником (відповідач) підписаний
договір про надання маркетингових
послуг №51-у (далі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
замовник доручає виконавцеві, а
виконавець зобов'язується надати
замовнику за плату маркетингові
послуги щодо стимулювання збуту
товарів, що постачаються замовником на
адресу виконавця на підставі основного
договору №51 від 01.02.2013.

Пунктом 2 договору визначені послуги,
що надаються за даним договором,
здійснюються за наступними напрямками:

2.1.1. розміщення товару у торгових
точках продажу та/або на додаткових
місцях продажу (палети, стійки, торцеві
стелажі), перелік яких узгоджується
нами додатково;

2.1.2. надання виконавцем послуг з
проведення консультацій з питань
здобуття кінцевим споживачем чіткої і
повної інформації про товар;

2.1.3. забезпечення постійної наявності
погодженого сторонами асортиментного
переліку товару, згідно діючої
специфікації за основним договором, з
метою своєчасного постачання товару
покупцям;

2.1.4 внесення інформації про товар до
інформаційної бази виконавця, у т.ч.

внесення інформації про новий товар та
внесення змін до інформації про товар
при зміні даних;

2.1.5. послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту товару;

2.1.6. послуги з надання рекомендацій по
формуванню ассортиментного переліку
товарів;

2.1.7. здійснювати інші заходи, не
заборонені чинним законодавством
України і ддо цього договору.

Згідно з п. 4.2 договору за підсумками
кожного місяця виконавцем у період з 10
(десятого) по 15(п'ятнадцяте) число
місяця, що йде за звітним, надається
замовнику пакет документів (акти
звірки взаєморозрахунків, акти наданих
послуг, що є звітами про результати
виконання договору, податкові
накладні, акти взаємозаліку тощо).

Замовник з 10 по 15 число (в робочі дні)
кожного місяця зобов'язаний направити
до виконавця (за адресою; м. Донецьк,
вул. Рогачевська, 1в) свого
уповноваженого представника з
довіреністю на право отримання
документів від виконавця.

Документи передаються представнику
замовника з описом та під його підпис.

Якщо замовник не направить свого
уповноваженого представника у
вищезазначений термін, то всі
документи направляються виконавцем на
поштову адресу, а за її відсутністю
юридичну адресу замовника, зазначену у
договорі, поштовим відправленням,
кур'єром або іншим способом на вибір
виконавця. У такому разі замовник
зобов'язується компенсувати виконавцю
усі витрати, пов'язані з відправленням
кореспонденції згідно виставленого
виконавцем рахунку протягом 3 (трьох)
днів.

У разі коли пошта не може вручити
Замовнику поштове відправлення через

відсутність за місцезнаходженням
посадових осіб, їх відмову прийняти
поштове відправлення, незнаходження
фактичного місця розташування
(місцезнаходження) Замовника або з
інших причин, документи, відправлені
Замовнику поштою, вважаються врученими
Замовнику в день, зазначений поштовою
службою в повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.

Замовник зобов'язаний підписати та
повернути виконавцю акт звірки
взаєморозрахунків та акт наданих
послуг протягом 10 днів з моменту його
надання виконавцем або в такий самий
строк надати письмові мотивовані
зауваження. документи повинні бути
направлені Замовником таким чином, що
виключає можливість їх неодержання
виконавцем.

В разі якщо виконавець у
вищезазначений термін не отримає
підписаний акт звірки
взаєморозрахунків, акт наданих послуг
або мотивовані зауваження на них -
відповідні акти вважаються
погодженими замовником, а суми
розрахунків -підтвердженими.

У випадку, якщо замовник не отримав акт
звірки до 20 (двадцятого) числа місяця,
який слідує за звітним місяцем, він
негайно зобов'язаний повідомити про це
виконавця. У випадку неповідомлення
виконавця замовником до 25 (двадцять
п'ятого) числа, який слідує за звітнім
про неотримання акту звірки замовник
не має права в майбутньому посилатися
на неотримання такого акту звірки
взаєморозрахунків чи на незгоду з
даними, які в ньому містяться.

Відповідно до п. 5.1 договору загальна
сума договору складає суму усіх
підписаних сторонами актів наданих
послуг (виконаних робіт), що є
невід'ємною частиною Договору.

Сторони погодили, що замовник
зобов'язаний замовити у виконавця

щороку послуги, визначені у даному
договорі, на загальну 480 000 грн.
(чотириста вісімдесят тисяч гривень), у
т.ч. ПДВ, на календарний рік (що
рівномірно поділяються на "квартальні
бюджети" у розмірі 120000,00грн. (сто
двадцять тисяч гривень) у т.ч. ПДВ в
квартал) та складаються з: послуг п.п.
2.1.3., 2.1.4. цього договору, що надаються на
постійній основі, шляхом щомісячного
перерахування замовником на рахунок
виконавця

коштів в розмірі 40 000 грн. (сорок тисяч
гривень), у тому числі ПДВ, за місяць.

оплата замовником виконавцю даних
послуг здійснюється у порядку 100%
передплати не пізніш 27 числа місяця, що
передує місяцю у якому будуть
надаватись послуги (п. 5.2.1);

надання інших послуг за цим Договором,
а також їх вартість та термін надання,
визначається сторонами у додатках до
цього договору, що підписується
сторонами додатково (п.п.5.2.2).

Даний договір набирає чинності з
моменту підписання його обома
сторонами і діє до 31.12.2013. У випадку,
якщо за 30 днів до закінчення терміну
дії договору жодна із сторін письмово
не повідомить іншу іншу сторону про
намір розірвати договір, то термін дії
договору автоматично пролонгується на
один рік.

Для забезпечення можливості виконання
договору про надання маркетингових
послуг, між позивачем та відповідачем 2
підписаний договір поставки товарів
№51 від 01.02.2013, згідно з п. 1.1. цього
договору Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фудторг" є
ексклюзивним дистриб'ютором товару
відповідача-1 на території м.Донецька
та Донецької області, м.Луганська та
Луганської області, в мережі
супермаркетів "Амстор" на території
всієї України. На підтвердження
поставки відповідачем-1 позивачу
товарів, позивачем до матеріалів
справи надано копії видаткових
накладних за березень, квітень 2013 року
про поставку товару "Фітоніка". За таких
обставин, позивач отримавши від
відповідача-1 товар зобов'язався надати
маркетингові послуги стосовно товару
відповідача-1 "Фітоніка". Як зазначає
позивач та відповідач-1 маркетингові
послуги по договору №51-у позивач
надавав, а відповідач замовляв
починаючи з квітня 2013 року, тобто з
моменту коли на склад позивача було
поставлено достатню кількість товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов договору про надання
маркетингових послуг між позивачем та
відповідачем підписані акти
приймання-передачі наданих послуг
№121448 від 05.03.2013 на суму 70000,00 грн., №152176
від 20.03.2013 на суму 12600,00 грн., №165912 на
суму 12000,00 грн., №234997 від 29ю04ю2013 на суму
40000,00 грн., №181333 від 03.04.2013 на суму 7200,00
грн. №306085 від 04.06.2013 на суму 40000,00 грн.,
№337426 від 18.06.2013 на суму 1800,00 грн., №351788
від 25.06.2013 на суму 1200,00 грн. Разом з
актами позивачем видані рахунки на
оплату №362, №457, №491, №631, №541, №902, №1070,
№ 1092. Вказані акти підписані обома
сторонами та скріплені печатками
позивача та відповідача-1.

Також на виконання умов договору про
надання маркетингових послуг
позивачем надано акти приймання
-передачі наданих послуг №423588 від
31.07.2013 на суму 40000,00 грн. (маркетингові
послуги за червень 2013), №423590 від 31.07.2013
на суму 40000,00 грн. (маркетингові послуги
за липень 203), №423582 від 31.07.2013 на суму
40000,00 грн. (маркетингові послуги за
серпень 2013), всього на загальну суму
12000,00 грн. Разом з актами позивачем
видані рахунки на оплату №902, №1199, №1335
та податкові накладні.

Вказані акти підписані та скріплені
печаткою тільки позивачем та стали
підставою для даного спору, оскільки
позивач просить стягнути
заборгованість саме по ним, а
відповідач-1 вважає, що він не
зобов'язаний оплачувати вказані акти у
зв'язку з невиконанням позивачем умов
договору та не наданням маркетингових
послуг.

Відповідач-1, в свою чергу, на виконання
умов договору №51-у, здійснив
перерахування коштів на загальну суму
184800,00 грн. згідно рахунків на оплату
від №362 від 01.03.2013 на суму 70000,00грн., №457
від 19.03.2013 на суму 12600,00грн., №491 від
26.03.2013 на суму 12000,00грн., №631 від 16.04.2013 на
суму 40000,00грн., №541 від 03.04.2013 на суму
7200,00грн., №902 від 03.06.2013 на суму 40000,00грн.,
№1070 від 18.06.2013 на суму 1800,00грн., №1092 від
21.06.2013 на суму 1200,00грн., що
підтверджується банківськими
виписками з 05.03.213 по 25.06.2013.

Судом з'ясовано, що до складу послуг
вартістю 40000,00 грн. (щомісячно) входять
послуги передбачені п.п 2.1.3 договору
(забезпечення постійної наявності
погодженого сторонами асортиментного
переліку товару, згідно діючої
специфікації за основним договором, з
метою своєчасного постачання товару
покупцям) та п.п2.1.4 (внесення інформації
про товар до інформаційної бази
виконавця, у т.ч.

внесення інформації про новий товар та
внесення змін до інформації про товар
при зміні даних).

Для з'ясування питання щодо фактичного
виконання позивачем умов договору про
надання маркетингових послуг,
позивачем до матеріалів справи надано:
укладені позивачем з покупцями
договори поставки товару ("Фітоніка") з
відстрочкою платежу №7070 від 07.03.2012 та
№2840 від 06.09.2010, також договір поставки
№61 від 27.07.2010, та товарно-транспортні
накладні за вказаними договорами, що
свідчать про своєчасну поставку товару
("Фітоніка") покупцям. Договори позивача
з покупцями є типовими та ідентичними
за текстом зазначеним договором №7070
від 07.03.2012 та №2840 від 06.09.2010, тому
позивачем надано вибірково два таких
типових договору у підтвердження
виконання послуг. Замовлення та
транспортні накладні, що додаються
були оформлені за червень-серпень 2013,
що є спірними за договором про надання
маркетингових послуг.

Наявність погодженого асортиментного
переліку на складі позивача
підтверджується звітами позивача про
залишки товару на складі за період з
01.06.2013 по 26.08.2013 (в матеріалах справи
містяться копії звітів).

Крім того, позивач зазначає, що при
укладанні спірного договору позивач та
відповідач-1 погодили надання послуг із
внесення інформації про товар до
інформації бази виконавця, у т.ч.
внесення інформації про новий товар та
внесення змін до інформації про товар
при зміні даних.

При укладанні вказаного позивач мав на
увазі під інформаційною базою продажу -
програму "1С-Підприємство Управління
торговим підприємство", яка належить
позивачу. Внесення даних про товар
Відповідача-1 в цю інформаційну базу
надає можливість використання цих
даних при організації та управлінні
рухом товару до споживача.

За таких обставин, в матеріалах справи
наявні докази на підтвердження надання
позивачем маркетингових послуг,
оскільки укладені позивачем з іншими
покупцями договори поставки товару,
дистреб'ютором якого є позивач та
відомості про залишки на складі,
свідчать про надання послуг
передбачених п. п. 2.1.3 договору №51-у.

Оскільки, приймання-передачу послуг
здійснюється шляхом підписання
позивачем та відповідачем-1 актів
виконаних робіт (послуг) у двох
екземплярах, по одному екземпляру для
кожного. Позивач передав рахунки,
податкові накладні, та акти
приймання-передачі послуг
представнику відповідачу-1.

26.09.2013 позивач направив аналогічні
пакети документів поштою (цінним
листом на юридичну адресу та адресу для
листування, які останній отримав 03.10.2013
(за адресою для листування), що
підтверджується поштовим
повідомленням, та 04.10.2013 (за юридичною
адресою), що підтверджується офіційним
реєстром поштових відправлень на
офіційному сайті Укрпошти в мережі
Інтернет.

Судом встановлено, що до теперішнього
часу відповідач-1 не направив позивачу
жодних заперечень щодо актів наданих
послуг від 31.07.2013 №423588, №423590, №423582.

Оцінивши зміст даного договору, з якого
виникли цивільні права та обов'язки
сторін, суд дійшов висновку, що
укладений правочин за змістом та
правовою природою є договором про
надання послуг, який підпадає під
правове регулювання норм глави 63
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 902 Цивільного кодексу України
виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. У
разі неможливості виконати договір про
надання послуг, що виникла не з вини
виконавця, замовник зобов'язаний
виплатити виконавцеві розумну плату.
Якщо неможливість виконати договір
виникла з вини замовника, він
зобов'язаний виплатити виконавцеві
плату в повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим
для виконання сторонами.

Як визначено положеннями ст. 526
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до умов
укладеного договору.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
525 Цивільного кодексу України
встановлюють загальне правило щодо
заборони односторонньої відмови від
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов, що кореспондується із
вимогами ст. 629 Цивільного кодексу
України щодо обов'язковості договору
для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 529 Цивільного кодексу
України кредитор має право не
приймати від боржника виконання його
обов'язку частинами, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства або не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно частини першої статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до статті 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується і
відповідача, який повинен був довести
належними засобами доказування факт
відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та
дослідивши наявні матеріали справи,
судом відхиляються доводи
відповідача-1 щодо відсутності у нього
зобов'язання щодо оплати послуг за
спірними актами приймання-передачі,
оскільки в період з червня 2013 по
серпень 2013 договір №51-у був чинний,
сторонами не розривався, жодна із
сторін від нього не відмовлялась,
договір недійсним не визнавався, тому є
такий, що породжує для сторін права та
обов'язки. Також судом відмічається, що
в матеріалах справи наявні докази на
підтвердження надання позивачем
відповідачу -1 маркетингових послуг,
доказів відмови від надання позивачем
послуг, відповідачем-1 не надано.

Окрім того, з урахуванням положень п. 4.2
договору про надання маркетингових
послуг та відсутності правомірних дій
з боку відповідача-1 щодо не підписання
актів

від
31.07.2013 №423588, №423590, №423582 та відхилення
судом доводів відповідача-1, суд
приходить до висновку, що послуги по
вказаним актам позивачем надані, а
відповідачем-1 прийняті та підлягають
оплаті згідно умов договору №51-у.

Позивач зазначає, що акти
приймання-передачі послуг №121448, 152176,
№165912, №181333 на суму 104800,00 грн. надані
відповідачем-1 не стосується спірних
сум за цією справою, ці послуги були
замовлені позивачем окремо в усній
домовленості сторін та сплачені
відповідачем одразу ж після підписання
актів.

Судом встановлено, що згідно п. 5.2.1
договору №51-у інші послуги за
договором про надання маркетингових
послуг, а також їх вартість та термін
надання визначаються сторонами у
додатках до договору, які підписуються
сторонами додатково.

Між відповідачем-1 та позивачем не було
підписано додатків до договору на
виконання інших послуг, тому суд
відхиляє доводи позивача про надання
послуг за усною домовленістю.

Судом враховано, що вказані акти
підписані сторонами на виконання
договору №51-у.

За таких обставин, згідно наявних
матеріалів справи, між позивачем та
відповідачем-1 підписано акти
приймання-передачі послуг на загальну
суму 184800,00 грн. та ще на суму 120000,00 грн.
відповідачем-1 не підписані.

Разом з тим, умовами п. 5.1 сторонами
договору погоджено, що замовник
зобов'язаний замовити у виконавця
щороку послуги, визначені у даному
договорі, на загальну 480 000 грн.
(чотириста вісімдесят тисяч гривень), у
т.ч. ПДВ, на календарний рік (що
рівномірно поділяються на "квартальні
бюджети" у розмірі 120000,00грн. (сто
двадцять тисяч гривень) у т.ч. ПДВ в
квартал) та складаються з послуг які
надаються на постійній основі (п.п.2.1.3,
п.п. 2.1.4) та коштують 40000,00 грн. щомісячно
та з інших послуг, вартість та термін

надання, яких визначається сторонами у
додатках до цього договору, що

підписується сторонами додатково.

Оскільки позивачем та відповідачем не
надано жодних додатків до договору
№51-у, то у суду, за наявності заперечень
відповідача, відсутні підстави вважати
погодженими відповідно до умов
договору №51-у вартість інших
маркетингових послуг, ніж ті які
надаються на постійній основі та
складаються з щомісячних платежів у
розмірі 40000,00 грн.

Згідно пояснень сторін, маркетингові
послуги були надані починаючи з квітня
2013 по серпень 2013, оскільки товар щодо
якого необхідно було надати
маркетингові послуги був поставлений
позивачу у березні, квітні 2013 року.

За таких обставин, вартість погоджених
маркетингових послуг по договору №51-у
за період з квітня 2013 по серпень 2013
складає 200000,00 грн. (40000,00 *5).

Згідно матеріалів справи, відповідач-1
перерахував позивачу на виконання умов
договору №51-у кошти на загальну суму
184800,00 грн.

У зв'язку з тим, що між сторонами не були
підписані додатки до договору №51-у про
надання додаткових маркетингових
послуг, в яких би були погоджені
вартість таких послуг, предмет та об'єм
послуг, а також строки оплати останніх,
то кошти перераховані відповідачем-1
позивачу в сумі 1848000,00 грн. враховуються
судом під час розгляду цієї справи.

Однак, позивач не позбавлений права
звернутись до відповідача-1 з вимогою
про оплату тих додаткових послуг, які
підтверджуються актами
приймання-передачі послуг №121448, 152176,
№165912, №181333 на суму 104800,00 грн., з якої і
буде обчислюватись строк для
виникнення у відповідача-1 грошових
зобов'язань по оплаті їх вартості.

Відповідачем не надано жодних доказів
на підтвердження оплати наданих
позивачем послуг за договором 15200,00грн.

Враховуючи вищевикладене,
заборгованість відповідача-1
підтверджується в сумі 15200,00 грн.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, позивач на підставі п. 7.2
договору просить стягнути з
відповідача-1 пеню у розмірі 5150,68 грн., 3%
річних у розмірі 1114,50 грн., інфляційні
втрати у розмірі 80,00 грн. за період з
26.04.2013 по 16.10.2013 у розмірі 5150,68грн.

Відповідно до п. 7.2 договору за
порушення строку оплати, передбаченого
договором, замовник сплачує виконавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожен день прострочення.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в
ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу
України. При цьому, несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань є
належною підставою у розумінні ст. 218
Господарського кодексу України для
застосування заходів
господарсько-правової
відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу
України у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи погоджені між сторонами
умови щодо строку нарахування пені за
весь період невиконання або
неналежного виконання покупцем своїх
зобов'язань включаючи день повного
розрахунку за поставлений товар, суд
вважає правомірними вимоги про
стягнення пені понад шість місяців.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не
звільняє боржника від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, що прострочив виконання
грошового зобов'язання, за вимогою
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь період
прострочення, а також три відсотки
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних,
інфляційні втрати позивача, суд
відзначає, що позивач просить стягнути
заборгованість за надані у червні,
липні та серпні 2013 послуги, про що
свідчать відповідні акти, на підставі
яких заявлений позов, а при розрахунку
пені, % річних, інфляційних втрат
позивач вказує інший період надання
послуг, а саме травень, червень, липень
2013 року. Отже, з урахуванням того, що
судом встановлена заборгованість у
розмірі 15200,00 грн., яка обчислюється за
останній місяць надання послуг, за який
позивач заявив вимогу, тобто серпень
2013, вимоги позивача про стягнення пені,
3% річних та інфляційних втрат
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не заявлений серпень у
розрахунку останніх.

01.02.2013 між Об'єднанням
"Донецькпродторг", як поручителем
(відповідач 2) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фудторг",
як кредитором (позивач) підписаний
договір поруки б/н.

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору,
поручитель частково відповідає перед
кредитором за несвоєчасне виконання
боржником (ТОВ "Вітамілк") його
зобов'язань з оплати маркетингових
послуг за договором про надання
маркетингових послуг №51-у від 01.02.2013, з
урахуванням змін та доповнень
(додатків).

Під основним договором в цьому
договорі сторони розуміють договір про
надання маркетингових послуг №51-у від
01.02.2013, укладеним між кредитором - ТОВ
"Фудторг" (в основному договорі
іменується виконавець) та боржником -
ТОВ "Вітамілк" (в основному договорі
іменується замовник). (п. 2.1 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками сторін і діє до моменту
припинення поруки на підставах,
визначеними ст.. 559 Цивільного кодексу
України (п. 4.1 договору поруки).

Відповідно до статті 553 Цивільного
кодексу України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
договір поруки є двостороннім
правочином, що укладається з метою
врегулювання відносин між кредитором і
поручителем. Договір поруки не
передбачає виникнення або, навпаки,
припинення будь-яких прав та обов'язків
боржника. Поручителя слід вважати
зобов'язаним надати виконання замість
основного боржника лише з моменту
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання боржником у визначений
строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554
Цивільного кодексу України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
у разі невиконання або неналежного
виконання основного зобов'язання
кредитор має право заявити вимогу до
поручителя про виконання договору
поруки у солідарному порядку.

Як альтернативний варіант сторони
можуть передбачити в договорі поруки
субсидіарний порядок заявлення вимог.

До правовідносин поруки
застосовуються загальні правила, що
стосуються солідарних та субсидіарних
зобов'язань встановлені у статтях 541 - 544
та статті 619 Цивільного кодексу
України, приписи яких застосовуються в
обсязі, що не суперечать суті поруки.

Якщо в договорі не передбачено
субсидіарну відповідальність
поручителя, кредитор має право,
керуючись статтею 543 Цивільного
кодексу України, звернутися як до
боржника за основним зобов'язанням, так
і до поручителя; як разом, так і окремо;
як повністю, так і в частині боргу.

Тобто, при солідарній поруці кредитор
наділяється правом самостійно
вирішувати питання про те, до кого з них
- боржника чи поручителя - чи до обох
разом, в якій частині і в якій
послідовності пред'являти свої вимоги.

При субсидіарній поруці перед тим, як
заявити вимоги до поручителя, кредитор
повинен звернутися до основного
боржника. Частиною 2 статті 619
Цивільного кодексу України
передбачено, що відмова боржника від
задоволення цієї вимоги або
неотримання на неї відповіді в
розумний строк дають кредитору право
вимагати виконання зобов'язання в
повному обсязі від поручителя.

Зобов'язання поручителя виконати
договір поруки має строковий характер.
Поручителя слід вважати зобов'язаним
виключно в межах строку, передбаченого
у частині 4 статті 559 Цивільного кодексу
України.

Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу
України встановлено, що порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки (пункт 4
вказаної норми).

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд приходить до висновку про те, що
станом на момент вирішення спору,
порука є чинною та не припиненою
(заборгованість за серпень 2013, строк
оплати до 27 числа попереднього тому, в
якому надаються послуги тобто до 27.07.2013,
позивач звернувся з позовною заявою
17.10.2013).

Як встановлено судом вище, договором
поруки укладеним між позивачем та
відповідачем-2 передбачено, що
поручитель відповідає частково перед
позивачем за несвоєчасне виконання
відповідачем -1 його зобов'язань.
Вказані сторонами в договорі положення
про часткову поруку без зазначення
розміру цієї частки, не дають право
позивачу самостійно визначати цю
частку. Разом з тим, інших положень в
договорі не зазначено. За таких
обставин. позовні вимоги про стягнення
заборгованості з відповідача-2 у
розмірі 100,00 грн. задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню
частково, а саме в частині стягнення з
відповідача-1 на користь позивача суми
заборгованост у у розмірі 15200,00 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати підлягають розподілу між
сторонами пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вітамілк" (49094,
м.Дніпропетровськ, пров. Джинчарадзе,
буд. 4, секція 1, з будь
якого рахунку виявленого державним
виконавцем під час виконавчого
провадження) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фудторг"
(83030, м.Донецьк, вул.Рогачевська, буд 1в,
) основну
заборгованість у розмірі 15200
(п'ятнадцять тисяч двісті) 00грн.,
судовий збір у розмірі 304 (триста
чотири) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
складення повного рішення та може бути
оскаржене в порядку та у строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

Головуючий суддя
Д.М. Огороднік

Суддя
П.В. Демідова

Суддя
Ю.В. Бокова

Дата складення повного рішення 18.04.2014.