м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2477/14 10.04.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Просто-Страхування"
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крамар Рісайклінг»
Про стягнення 2 494,14 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Крашеніннікова М.І.
представник за довіреністю № б/н від
Від відповідача: Степанчук С.О.
представник за довіреністю № 100 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
"Просто-Страхування" (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крамар Рісайклінг»
(далі - відповідач) про стягнення 2 494,14
В обґрунтування своїх вимог позивач
відзначає про виконання своїх
зобов'язань, як страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АА/5776660), яким
застраховано цивільно-правову
відповідальність в частині заподіяння
шкоди майну внаслідок експлуатації
автомобіля КАМАЗ, д.р.н. НОМЕР_2, та
звернення до страхувальника, яким є
відповідач, щодо відшкодування
сплачених коштів через порушення вимог
закону в частині неповідомлення
страховика про настання страхового
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.14. порушено провадження у
справі № 910/2477/14, розгляд справи було
призначено на 13.03.14.
13.03.14. представником відповідача через
відділ діловодства суду було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому проти позову заперечував з
підстав, викладених в відзиві.
В судовому засіданні 13.03.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 10.04.14.
В судовому засіданні 10.04.14.
представником позивача було подано
письмові пояснення по справі.
Розглянувши в судовому засіданні 10.04.14.
клопотання відповідача, викладене в
письмовому відзиві на позовну заяву,
відповідно до якого Товариство з
обмеженою відповідальністю «Крамар
Рісайклінг» просить суд здійснити
заміну відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Крамар
Рісайклінг» на належного відповідача -
фізичну особі ОСОБА_4, суд дійшов
висновку про відмову в його
задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 ГПК України,
господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем.
Отже, вказана стаття не зобов'язує
господарський суд задовольняти
клопотання сторони про залучення до
участі у справі іншого відповідача, і
вказане є правом, а не обов'язком суду.
При цьому, заміна первісного
відповідача належним відповідачем
допускається лише за згодою позивача,
яка має бути викладена в його письмовій
заяві чи зафіксована в протоколі
судового засідання (п. 1.3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.11.).
В судовому засіданні 10.04.14. представник
позивача проти клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю «Крамар
Рісайклінг» про заміну неналежного
відповідача заперечував.
В судовому засіданні 10.04.14.
представником позивача підтримано
свої позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні 10.04.14. проти позову
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/2477/14.
В судовому засіданні 10.04.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
17.07.11. між позивачем (Страховик), та
відповідачем (Страхувальником) було
укладено Поліс № АА/5776660, яким
застрахований транспортний засіб
КАМАЗ, д.р.н. НОМЕР_2.
01.09.11. внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталась на вул. Артема,25 в м.
Києві, автомобіль марки Daewoo Lanos, д.р.н.
НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5. (власник -
ОСОБА_6) отримав механічні пошкодження,
що підтверджується довідкою, виданою
відділом ДАІ з обслуговування
Шевченківського району міста Києва.
Дана дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок порушення водієм
автомобіля КАМАЗ, д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_4
вимог Правил дорожнього руху України,
що встановлено постановою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 23.09.11. в адміністративній
справі № 3-9211/11.
Вказане спростовує посилання
відповідача на те, що позивачем в
позовній заяві належними доказами не
доведено вини ОСОБА_4 у скоєнні ДТП.
Крім того, суд звертає увагу
відповідача на те, що хоча фактам,
встановленим іншим судовим рішенням,
крім зазначених у статті 35 ГПК України,
й не надано преюдиційного значення для
господарських судів, але вони мають
враховуватись судами у розгляді справ
з урахуванням загальних правил статті
43 ГПК України щодо оцінки доказів (п. 2.6
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
Стосовно тверджень відповідача про
наявність в матеріалах справи № 3-9211/11
неточностей, що ставлять під сумнів їх
доказову силу, суд відзначає, що
відповідач не був позбавлений права
оскаржити постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 23.09.11. в
адміністративній справі № 3-9211/11 до
При цьому, постанова Шевченківського
районного суду міста Києва від 23.09.11. в
адміністративній справі № 3-9211/11
набрала законної сили та є обов'язковою
Загальний розмір матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу - автомобіля марки Daewoo Lanos, д.р.н.
НОМЕР_1, в результаті його пошкодження
при ДТП, відповідно до Звіту №
АІ9378ВН_26.09-4 від 26.09.11., складеним
суб'єктом оціночної діяльності,
становить 3 004,14 грн.
04.07.13. визнав нанесення майнової шкоди
власнику автомобіля марки Daewoo Lanos, д.р.н.
НОМЕР_1 внаслідок ДТП у розмірі 2 494,14
грн. страховим випадком та сплатив
вказану суму страховику потерпілої
особи (ВАИ НАСК «Оранта») платіжним
Однак, відповідач (страхувальник) не
повідомив позивача в установлені
строки про настання страхового
випадку, що надає останньому право
регресної вимоги для стягнення
понесених витрат у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам
на підставі чинного законодавства і не
зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Частиною другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім
особи, винної у завданні шкоди,
потерпілий у ДТП має також право
одержати майнове відшкодування або за
рахунок страхової організації, якою
застраховане його майно, за правилами і
в порядку, встановленому Цивільним
кодексом України та Законом України
"Про страхування", або за рахунок
страховика, яким застраховано
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший
спосіб захисту чинним законодавством
не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся
за відшкодуванням майнової шкоди до
позивача, який застрахував
відповідальність особи, що володіє
транспортним засобом, водія якого
визнано винним у ДТП, за правилами та у
порядку, встановленому ЦК України та
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Згідно з п. 38.1.1.ґ ст. 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (тут і надалі - в редакції,
чинній станом на момент ДТП) страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, зокрема,
якщо він не повідомив страховика у
строки і за умов, визначених у п.п. 33.1.2 п.
33.1 ст. 33 цього Закону.

Тобто зазначена правова норма
передбачає наявність, а не відсутність
у страховика права на пред'явлення
регресного позову до страхувальника
або водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, у
випадку неповідомлення
страхувальником про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

В даному випадку страховик (позивач)
скористався своїм правом на
пред'явлення регресного позову до
страхувальника, яким є відповідач.

Крім того, вказане спростовує доводи
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крамар Рісайклінг»
про те, що він є неналежним
відповідачем в даній справі.

Підпунктом 33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" встановлено обов'язок водія
транспортного засобу, причетного до
такої пригоди, вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, виходячи з системного
аналізу змісту вищенаведених норм
законодавства вбачається обов'язок
відповідача (страхувальника)
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику відомості
про ДТП, що відповідачем зроблено не
було.

Вказаної правової позиції
дотримується також Вищий
господарський суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів, пов'язаних зі
стягненням страхового відшкодування в
порядку регресу (постанови ВГСУ від
26.12.12. у справі № 5011-22/10427-2012, від 22.04.13. у
справі № 5011-12/15483-2012, від 28.06.13. у справі
№ 910/2041/13).

Як встановлено судом та не
заперечується відповідачем, позивача
не було повідомлено про страховий
випадок, що мав місце 01.09.11.

Докази протилежного в матеріалах
справи відсутні, а рівно відповідач
відповідні докази суду не подав та не
надіслав.

Судом також не встановлено, що у водія
транспортного засобу відповідача та у
відповідача були наявні поважні
причини, у зв'язку з якими б вони не мали
змоги виконати вищезазначений
обов'язок письмового повідомлення
страховика про дорожньо-транспортну
пригоду у визначений законом строк,
оскільки відповідні документальні
підтвердження суду не подані та не
надіслані.

Вищенаведене свідчить про порушення
відповідачем приписів підпунктів 33.1.2,
33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", що в свою чергу, відповідно до
п.п. 38.1.1. ґ п. 38.1 ст. 38 наведеного Закону є
підставою для подачі позивачем, після
виплати страхового відшкодування,
регресного позову до відповідача, як
особи, яка застрахувала
цивільно-правова відповідальність
згідно Полісу № АА/5776660 при
експлуатації транспортного засобу,
яким фактично було спричинено спірне
ДТП.

Отже, за встановлених обставин, до
виплати в порядку регресу з
відповідача підлягала сума в розмірі 2
494,14 грн.

Щодо посилань відповідача на те, що Без
прозваний В.С. є лише водієм і не є
власником застрахованого автомобіля,
суд відзначає викладене нижче.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" визначено, що до
І типу договорів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності відносяться
договори, укладені на умовах
страхування відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації
транспортного засобу, визначеного в
договорі страхування, будь-якою особою,
яка експлуатує його на законних
підставах.

ОСОБА_4 станом на день скоєння ДТП
експлуатував автомобіль марки КАМАЗ,
д.р.н. НОМЕР_2 на законних підставах, що
підтверджується самим відповідачем та
встановлено постановою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 23.09.11. в адміністративній
справі № 3-9211/11.

Відтак, враховуючи все викладене вище в
сукупності, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 2 494,14 грн. суд
визнає обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Крамар Рісайклінг»
(03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, б.
29, кв. 64; ідентифікаційний код 32068819) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Просто-Страхування" (04050, м.
Київ, вул. Герцена, б. 10;
ідентифікаційний код 24745673) 2 494 (дві
тисячі чотириста дев'яносто чотири)
грн. 14 коп. - виплаченого страхового
відшкодування, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.04.14.

Суддя

Т.М. Ващенко