м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4097/14 17.04.14За позовом ПрАТ
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до СТзДВ «Гарантія»,
про відшкодування шкоди в
порядку регресу 1 333,30 грн.
Суддя Головатюк Л.Д
Від позивача: не прибув
Від відповідача: не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(надалі - страховик, позивач) звернулось
до господарського суду м. Києва із
позовом до страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» (надалі - відповідач) про
відшкодування шкоди в порядку регресу
в сумі 1 333,30 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, виплативши страхове
відшкодування власнику автомобіля,
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав в силу приписів статті 27
Закону України "Про страхування" та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Спір виник внаслідок того, що позивачем
виконано свій обов"язок щодо виплати
страхового відшкодування, а відповідач
ухиляється від виконання свого
обов"язку здійснити регресну виплату.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/4097/14, розгляд справи
призначено на 01.04.2014.
В судове засідання 01.04.2014 представник
позивача не з'явився, причин неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомленний
належним чином, що підтверджується
відміткою на звороті ухвали суду від
17.03.2014, а також повідомленням про
2220777 9, яке отримане уповноваженим
представником 24.03.2014.
Представник відповідача у судове
засідання 01.04.2014 не з'явився, причин
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи був
повідомленний належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 17.03.2014, а також
повідомленням про вручення поштового
уповноваженим представником 27.03.2014.
Керуючись ст.. 77 ГПК України суд
відклав розгляд справи у зв'язку з
неявкою сторін до суду на 17.04.2014.
Представник відповідача в судове
засідання 17.04.2014 не з'явився, проте
через канцелярію господарського суду
м. Києва подав клопотання про розгляд
справи за відсутності представника
Представник позивача в судове
засідання 17.04.2014 не з'явився вдруге,
причин неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відміткою на звороті
ухвали суду від 01.04.2014, а також
повідомленнями про вручення поштового
уповноваженим представником 09.04.2014.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Оскільки про час та місце судового
засідання позивач і відповідач були
належним чином повідомлені, на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
може бути розглянута за наявними в ній
Таким чином, суд приходить до висновку,
що сторони повідомлені про час та місце
судового розгляду належним чином, а
матеріали справи містять достатні
докази для її розгляду по суті.
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, заслухавши пояснення
представника позивача, Господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» (надалі- позивач) та
ОСОБА_1 (надалі - страхувальник) 11.09.2011
було укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
047948/05АП (далі - Договір страхування),
згідно з яким позивач прийняв на себе
обов'язок відшкодувати збитки, що може
зазнати страхувальник у результаті
пошкодження, знищення або втрати
транспортного засобу «Кіа Ріо»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі -
застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси
страхувальника пов'язані з володінням,
розпорядженням та користуванням
вказаним транспортним засобом на
випадок настання подій, перелік яких
наведено у Договорі, а саме до
страхових випадків відноситься:
дорожньо-транспортні пригоди;
незаконне заволодіння; протиправні дії
третіх осіб; інші випадкові події
(пожежа, вибух або самозаймання
транспортного засобу, стихійне лихо чи
природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
страхування" Договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

01.07.2011 в м. Київ, на пр. Леся Курбаса, мала
місце дорожньо-транспортна пригода
(далі ДТП), у якій громадянка ОСОБА_3,
керуючи транспортним засобом «Хонда»
реєстраційний номер НОМЕР_2 порушила п.
2.3б та п. 12.1 Правил дорожнього руху
України, внаслідок чого вчинила
зіткнення з застрахованим позивачем
автомобілем «Кіа Ріо» реєстраційний
номер НОМЕР_1, що призвело до механічних
пошкоджень останнього.

Із довідки ВДАІ Святошинського РУ ГУ
МВС України в м. Київ № 8836080 від 01.07.2012
про дорожньо-транспортну пригоду
вбачається, що транспортний засіб -
автомобіль «Хонда» реєстраційний
номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення майнової шкоди
автомобілю марки «Кіа Ріо»
реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився
під керуванням громадянки ОСОБА_3

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 12.07.2011 (справа № 3-5724/11)
ОСОБА_3 за вчинення вказаного ДТП було
визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 354 Господарського
кодексу України за договором
страхування страховик зобов'язується у
разі настання страхового випадку
здійснити страхову виплату
страхувальнику або іншій особі,
визначеній страхувальником у договорі
страхування, а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Тобто,
за укладеним договором одна сторона за
договором зобов'язалася за винагороду
(страховий внесок), котра сплачується
іншою стороною, відшкодувати їй збитки,
завдані застрахованому транспортному
засобові в результаті настання
визначеного договором страхового
випадку.

01.07.2011 страхувальник звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування й надав всі
необхідні документи.

На підставі страхового акту №
2011/U/OMOD03364/UIA7092 від 22.07.2011 та відповідно
до розрахунку страхового
відшкодування від 15.07.2011 позивачем на
виконання умов Договору страхування
виплачено на рахунок, визначений
страхувальником, страхове
відшкодування у розмірі 1 843,30 грн. що
підтверджується платіжним дорученням
№ 20158 від 26.07.2011 (в матеріалах справи).

Таким чином, до позивача, на думку
останнього, перейшло в межах вказаної
суми 1 843,30 грн. право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому
порядку, а тому шкода, заподіяна
внаслідок експлуатації автомобіля
«Хонда» реєстраційний номер НОМЕР_2 та
завдання майнової шкоди автомобілю
марки «Кіа Ріо» реєстраційний номер
НОМЕР_1, нею і відшкодовується, так як
відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу за
шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну
третіх осіб внаслідок експлуатації
автомобіля «Кіа Ріо» реєстраційний
номер НОМЕР_1 застрахована в СТзДВ
«Гарантія», поліс № ВЕ/7942306, що
підтверджується довідкою МТСБУ №
7/2-28/10552 від 10.04.2014 (в матеріалах справи).
Вказаним полісом передбачено, що
франшиза становить 510 грн., а ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
майну третіх осіб - 50000,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін , суд
приходить до висновку про задоволення
позову з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій
завдано шкоду у результаті її
порушеного права має право на її
відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону
передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної' пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

При дослідженні наданих позивачем
доказів на підтвердження вартості
витрат, пов'язаних із відновлювальним
ремонтом автомобіля «Кіа Ріо»
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
урахуванням зносу, судом було
враховано, що відповідно до абзацу
третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК
України та частини 17 статті 9 Закону
України "Про страхування" страхова
виплата за договором майнового
страхування і страхування
відповідальності (страхове
відшкодування) не може перевищувати
розміру реальних збитків. А згідно з
абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК
України розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Отже, документами, які підтверджують
дійсний розмір витрат, пов'язаних з
відновлювальним вказаного вище
ремонтом автомобіля, є сума визначена
розрахунком страхового відшкодування
від 15.07.2011, та платіжне доручення № 20158
від 26.07.2011, яким підтверджується факт
перерахування коштів на рахунок СТО де
був відремонтований пошкоджений
автомобіль. Зокрема, судом враховано,
що наведені у вказаному
наряді-замовлені роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, які зазначені у
первинній довідці ВДАІ.

Відтак, реальний розмір витрат
позивача, пов'язаних з відновлювальним
ремонтом автомобіля «Кіа Ріо»
реєстраційний номер НОМЕР_1 (з
урахуванням зносу), склав 1 843,80 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування (стаття 9 Закону
України "Про страхування").

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу № ВЕ/7942306 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", статей 9, 27 Закону України "Про
страхування", статей 993, 1192 ЦК України,
відповідач повинен відшкодувати
позивачу шкоду в межах ліміту його
відповідальності за спірним страховим
випадком (50000 грн.), виходячи із розміру
реально завданих збитків в межах суми,
що перейшла до позивача та за мінусом
встановленої франшизи, тобто у сумі 1 333
грн. 30 коп.(1 843,80 грн. - 510 грн. франшизи).

З матеріалів справи слідує, що позивач
з метою отримання коштів від
відповідача 22.07.2013 року звернувся до
останнього із заявою (вих. № 264-АГ) про
виплату страхового відшкодування. Дана
заява із доданими до неї документами,
які необхідні для виплати страхового
відшкодування на користь позивача,
була отримана відповідачем, про що
свідчить відмітка про отримання.
Відповідач відповіді на заяву не надав
і вимоги не виконав.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхове
відшкодування (регламентна виплата) за
полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути
виплачена страховиком (МТСБУ) протягом
15 днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином та у
встановлений строк відповідно до
закону, інших правових актів, договору.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання
вищезазначеної заяви у встановлений
пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" строк суми страхового
відшкодування на користь позивача не
виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України
обов'язок доказування тих обставин, на
які посилається сторона як на підставу
своїх вимог і заперечень, покладається
на цю сторону.

Відповідачем доказів виконання
зобов'язання не надано, як не надано
доказів звільнення його від виконання
свого обов'язку.

Доводи відповідача про те, що позивачем
не надано суду звіту про оцінку шкоди,
заподіяної в результаті ДТП
застрахованому автомобілю з
урахуванням його зносу , судом не
приймаються у зв"язку з таким.

Відповідно до приписів п.22.1. статті 22
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров"ю, майну третьої
особи.

Пунктом 34.1 статті 34 цього Закону у
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, визначено, що
страховик терміново, але не пізніше
трьох робочих днів (враховуючи день
отримання письмового повідомлення про
страховий випадок), зобов'язаний
направити аварійного комісара або
експерта на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків.

Згідно пункту 34.2 цієї статті, якщо у
визначений строк аварійний комісар або
експерт не з"явився, потерпілий має
право самостійно обрати аварійного
комісара або експерта для визначення
розміру шкоди. У такому випадку
страховик зобов'язаний відшкодувати
потерпілому витрати на проведення
експертизи.

З приписів вказаних норм Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", вбачається, що ними
врегульовано правовідносини,
пов'язані у тому числі із визначенням
розміру збитків у врегульовано
правовідносини, пов'язані у тому числі
із визначенням розміру збитків у
правовідносинах, щодо дій, пов'язаних
із страхуванням цивільно-правової
відповідальності, а із встановлених
судами обставин справи вбачається, що
саме відповідач, що ним і не
заперечувалось, застрахував
цивільно-правову відповідальність
винної у ДТП особи.

При цьому наведені приписи Закону за
встановлених судами обставин не дають
підстав вважати, що позивач при
визначенні розміру страхового
відшкодування повинен був здійснювати
обов'язки, покладені вказаним Законом
на відповідача.

Крім того, статтею 25 Закону України "Про
страхування" визначено, що здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступників або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Пунктами 9.3 та 8.2 Правил добровільного
страхування транспортних засобів
/КАСКО/, затверджених Укрстрахнаглядом
25.03.1997р., визначено, що розмір завданих
збитків визначається страховиком за
участю страхувальника на підставі
документів: у яких визначено перелік
знищених, пошкоджених або викрадених
складових частин об'єкта страхування
(самого об'єкта в цілому); документа,
складеного компетентними органами про
час, обставини і причини знищення,
пошкодження або викрадення складових
частин об'єкта страхування (самого
об'єкта в цілому); документа про витрати
на компенсацію скоєних збитків. А
пунктом 9.5. цих Правил передбачено, що
відшкодування збитків провадиться за
вирахуванням амортизаційного зносу
запасних частин, що підлягають заміні,
деталей і приладдя, якщо інше не
обумовлено при укладенні договору
страхування.

Відповідно ж до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(ч.1). Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу
(ч.2).

Таким чином обов'язок доказування
невідповідності розміру виплаченого
позивачем страхового відшкодування
розміру заподіяних збитків
покладається на відповідача, судами ж
не встановлено, а відповідачем не
доведено, що позивач діяв з наміром
перекласти майновий тягар
відповідальності на відповідача, або з
порушенням Правил добровільного
страхування транспортних засобів.

Позивачем, як встановлено судом , на
підтвердження своїх вимог надались,
зокрема, страховий акт,
рахунки-фактури.

Відповідач же, не вчиняв під час
розгляду справи, процесуальних дій,
спрямованих на перевірку вказаних
обставин.

При цьому, відповідно до пунктів 3.1, 3.3,
3.4, 3.9 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від
24.11.2003р. №142/5/2092, визначення вартості
матеріального збитку (реальні збитки) з
урахуванням фізичного зносу та витрат,
яких зазнає чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування колісним транспортним
засобом (втрати товарної вартості),
здійснюється на підставі аналізу цін
продажу (пропозиції) КТЗ, ідентичних
або аналогічних оцінюваному на
первинному чи вторинному ринках. При
цьому можливе визначення збитків
відповідно до цінових даних,
аналогічних, але не ідентичних КТЗ, з
належним або скоригованим строком
експлуатації.

Таким чином положення цієї Методики, за
наявності процесуального
волевиявлення відповідача, давали
можливість перевірити розмір збитків,
завданих потерпілому у ДТП.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 14.11.2012 №5011-67/7989-2012, від 13.04.2011
№20/309, тощо.

Разом з тим, згідно статті 993 Цивільного
кодексу України, та статті 27 Закону
України "Про страхування", яка містить
подібні положення, до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже за встановлених судом обставин
справи позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту, отримав право вимоги, яке
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки, у
межах фактичних витрат, однак
відповідач невизнанням позову та
своїми рішеннями незаконно бажає
позбавити його такого права.

Між тим, враховуючи приписи статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки обов'язок
доказування покладається на сторін, та
враховуючи, що відповідач не
спростував під час розгляду справи
судами доводів позивача, суд приходить
до висновку щодо відсутності правових
підстав для відмови у задоволенні
позову з тих мотивів, що позивачем не
надано суму звіту про оцінку шкоди.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Тому, суд визнає за законні та
обґрунтовані вимоги позивача, а отже
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України покладається на
відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» задовольнити повністю.

2. Стягнути з страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» (04070, м. Київ, Подільський р-н,
вул. Константинівська, буд. 56, оф.13
ідентифікаційний код 21130899) на користь
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
(04070, м. Київ, Подільський р-н, вул.
Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код
20474912) 1 333 (одну тисячу триста тридцять
три) грн. 30 коп., а також 1827(одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн.. 00 коп.
судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту
рішення: 22.04.2014.