ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.04.2014
Справа № 905/8272/13

Господарський суд Донецької області у
складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,
суддів Осадчої А.М., Нестеренко Ю.С.,

при секретарі судового засідання
Поддубній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІЛЕЙБЛ», м.
Дніпропетровськ

Товариства з обмеженою
відповідальністю «НЕСТОРГ», м. Донецьк

про стягнення штрафних санкцій в
розмірі 571567, 15 грн.,

за участю представників:

від позивача: Панкова К.М., за довір.,

від відповідача1: не з'явився,

від відповідача2: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» звернулось до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «РІЛЕЙБЛ»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НЕСТОРГ» про
стягнення штрафних санкцій в розмірі
571567, 15 грн.

Правовою підставою позову позивач під
час розгляду справи вважає норми
статей 699, Цивільного кодексу України,
193 Господарського кодексу України. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 31 грудня 2010 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «РІЛЕЙБЛ»
укладений договір №131 про поставку
товару. Відповідно до умов договору,
позивачем, за допомогою системи
документообігу електронними засобами
обміну інформацією (ЕDI) направлено
відповідачу1 замовлення на товар, які
не виконані останнім у повному обсязі.
У зв'язку із неналежним виконанням умов
договору, позивачем на підставі пункту
6.1 договору нараховані штрафні санкції
на суму в розмірі 571567, 15 грн.

10 листопада 2011 року між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «НЕСТОРГ» укладений
договір поруки, відповідно до якого
останній зобов'язувався відповідати
перед позивачем за невиконання
відповідачем1 зобов'язань за договором
від 31 грудня 2010 року №131.

На підставі вищевикладеного, просив
задовольнити позовні вимоги.

09 січня 2014 року від представника
відповідача1 через канцелярію суду
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому останній зазначив, що відповідно
до пункту 2.3 договору (в редакції
протоколу розбіжностей) постачальник
зобовязаний не менш ніж за сім
календарних днів повідомити покупця
про неможливість постачання товару,
визначеного в Специфікації до
договору. В іншому випадку
постачальник несе відповідальність за
недопоставку відповідно до умов даного
договору та чинного законодавства
України. Листом від 15 червня 2012 року за
№98 відповідач1 повідомив позивача про
неможливість поставки товару
відповідно до умов договору. Окрім
цього, вказав на те, що 25 жовтня 2012 року
сторонами укладена додаткова угода до
договору поставки, за якою сторони
дійшли згоди вважати договір поставки
від 31 грудня 2010 року №131 розірваним з 10
грудня 2012 року. Таким чином, стягнення
штрафних санкцій за період з 10 грудня
2012 року є безпідставними.

Просив застосувати строк позовної
давності щодо позовних вимог про
стягнення суми штрафів за заявками
позивача.

09 січня 2014 року представник
відповідача2 надав через канцелярію
суду відзив на позов, в якому зазначив,
що під час укладання договору поруки
від 10 листопада 2011 року сторонами не
узгоджено розмір відповідальності
відповідача2, який в розумінні статті 638
Цивільного кодексу України є істотною
умовою договору. Просив відмовити в
задоволенні позовних вимог до
відповідача2.

16 січня 2014 року представником позивача
через канцелярію суду надані письмові
пояснення, в яких останній зазначив про
порушення порядку підписання
додаткової угоди від 25 жовтня 2012 року.
Зазначив, що строки виконання
зобов'язань з оплати сум штрафних
санкцій договором не визначено. На
думку позивача, до даних правовідносин
можливе застосування норми статті 530
Цивільного кодексу України, згідно
якої якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду Донецької області
від 05 лютого 2014 року справу передано на
розгляд колегії суддів у складі
головуючого судді Риженко Т.М., суддів
Нестеренко Ю.С., Довгалюк В.О.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 26 лютого 2014
року у звязку із перебуванням
головуючого судді на лікарняному,
справу передано на повторний
автоматичний розподіл.

Розпорядженням голови господарського
суду Донецької області від 18 березня 2014
року змінено склад судової колегії по
справі, замінено суддю В.О. Довгалюк на
суддю А.М. Осадчу.

Представник позивача у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
виклдаеним в позові та додаткових
письмових поясненнях. Просив
задовольнити позовні вимоги

Представник відповідача1 у судове
засідання не зявився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, причини
неявки невідомі. Заяв про розгляд
справи у його відсутність не надходило.

Представник відповідача2 у судове
засідання не зявився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
належним чином повідомлений, причини
неявки невідомі. Заяв про розгляд
справи у його відсутність не надходило.

Представникам сторін у судовому
засіданні роз'яснені права та
обов'язки, передбачені статтями 20, 22, 78
Господарського процесуального кодексу
України.

Представники сторін клопотання щодо
фіксації судового процесу не заявляли,
у зв'язку з чим, розгляд справи
здійснювався без застосування засобів
технічної фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

31 грудня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельний будинок «Амстор»
(Покупець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Релейбл»
(Постачальник) укладений договір №131
(надалі по тексту - договір), за умовами
якого Постачальник зобов'язується
поставляти товар на умовах СІР (рампа
торгівельного центру в місці поставки -
згідно замовлення Покупця), а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити його вартість відповідно до
умов договору. Товар, що підлягає
поставці за цим договором,
визначається Специфікацією
(Додаток№3), яка є невід'ємною частиною
цього договору.

Договір підписаний із протоколом
розбіжностей, відповідно до якого
пункти договору прийняті в редакції
Постачальника.

Відповідно до пункту 2.1 договору
Постачальник зобов'язується прийняти
від Покупця замовлення (Додаток№1) на
постачання товару та здійснити
постачання товару на умовах СІР (в
редакції ІНКОТЕРМС 2000) з вивантаженням
товару на рампу (вивантаження
здійснюється технічними засобами
покупця) в місці доставки, за адресою,
вказаною в замовленні, своїми
транспортними засобами та за свій
рахунок.

Замовлення покупця повинне
містити асортимент та кількість
товару, код (артикул) постачальника, код
(артикул) виробника, код товару та
надсилатись попередньо не менш ніж за 48
годин до постачання товару. Замовлення
Покупця надсилається Постачальнику
системою документообігу електронними
засобами обміну інформацією (надалі -
система EDI) (пункт 2.2 договору).

Згідно із пунктом 5.3 (в редакції
протоколу розбіжностей) договору ціна
на товар встановлюється виключно на
підставі погодженій сторонами
специфікації. Товари, які містять ціну,
що не відповідає погодженій
специфікації, не постачаються
Постачальником.

На виконання умов договору,
сторонами складені та підписані
специфікації до договору, якими
сторони погодили найменування,
кількість та ціну товару (том 3, а.с.225-231).

Постачальник зобов'язаний не менше ніж
за 7 календарних днів повідомити
Покупця про неможливість постачання
товару, визначеного в Специфікації до
договору. В іншому випадку
постачальник несе відповідальність за
недопоставку відповідно до умов
договору та чинного законодавства
України (пункт 2.3 договору, в редакції
протоколу розбіжностей).

Пунктом 11.9 договору сторони
домовились, зокрема, про те, що
документи, пов'язані з виконанням
даного договору, направляються за
допомогою факсимільного зв'язку, або
е-mail за допомогою електронної системи
ЕDI, або кур'єром, або поштою.

Всі ці документи мають юридичну силу,
можуть бути представлені до судових
інстанцій в якості належних доказів.

Належним підтвердженням направлення
документу та його отримання буде
звичайне технічне підтвердження
відповідного обладнання: звіт
факсимільного апарату, звіт серверу
про відправлення електронного
повідомлення.

При надсиланні електронних
повідомлень через систему EDI достатнім
підтвердженням їх направлення є звіт
провайдера EDI про відправку документу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем, за період з 06 серпня 2012 року
по 14 травня 2013 року на адресу
відповідача системою документообігу
електронними засобами обміну
інформацією надсилались замовлення на
поставку товару, в яких визначено
найменування, кількість товару та дати
поставки.

Наявний в матеріалах справи звіт
провайдера Товариства з обмеженою
відповідальністю «Е-КОМ» від 28 серпня
2013 року (за Вих.№107) підтверджує факт
отримання по роумінговому з'єднанню
через платформу EXITE-EVOLUTION відповідачем1
від позивача замовлень на товар за
період з 06 серпня 2012 року по 14 травня 2013
року (том4, а.с.35-40).

Представник відповідача1 в судовому
засіданні не заперечував проти факту
отримання замовлень системою
документообігу електронними засобами
обміну інформацією.

Згідно із пунктом 6.1 договору (в
редакції протоколу розбіжностей) за
кожен випадок недопоставки, якщо
Постачальник не виконав прийняту
заявку на 85% Постачальник сплачує штраф
у розмірі 10% від вартості
недопоставленого товару. Постачальник
звільняється від вищевказаних
зобов'язань, якщо недопоставка (або
відсутність поставки) відбулась
внаслідок простроченої дебіторської
заборгованості Покупця, якщо Покупцем
не виконані умови пунктів 5.4, 6.8, або
якщо замовлення Покупця перевищує
більше ніж на 50% середньомісячне
замовлення попереднього місячного
періоду.

Як встановлено судом, відповідач1
листом №98 від 15 червня 2012 року
повідомив позивача по e-mail та
факсимильним зв'язком про відсутність
можливості поставки товару відповідно
до умов договору (том4, а.с. 51).

Поштою вказаний лист отриманий
позивачем 23 липня 2007 року, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Як вже зазначалось умовами пункту 2.3
договору встановлено, що Постачальник
несе відповідальність за недопоставку
відповідно до умов договору саме у разі
неповідомлення Покупця про
неможливість поставки не менш ніж за 7
днів.

З огляду на те, що сторони у пункті 11.9
договору дійшли згоди щодо порядку
направлення документів, пов'язаних з
виконанням договору, суд вважає, що
позивача було належним чином та в
строки, передбачені пунктом 2.3 договору
повідомлено про відсутність
можливості поставки товару за
договором.

Згідно вказаного листа, позивача
повідомлено про неможливість
постачання товару за договором з 22
червня 2012 року взагалі, а не по окремим
замовленнями на товар, тому судом не
приймаються посилання позивача про
необхідність визначення відповідачем
асортименту товару який не можливо
поставити.

Окрім цього, 25 жовтня 2012 року між
позивачем та відповідачем1 укладена
додаткова угода до договору, згідно
якої сторони дійшли згоди вважати
договір №131 від 31 грудня 2010 року
розірваним з 10 грудня 2012 року. Згідно із
пунктом 2 додаткової угоди вона набирає
чинності з моменту її підписання та є
невід'ємною частиною договору.
Додаткова угода підписана та скріплена
печатками підприємств.

Стаття 509 Цивільного кодексу України та
стаття 173 Господарського кодексу
України визначають зобов'язання (в
тому числі господарське зобов'язання)
як правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити кошти
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статтею 174
Господарського кодексу України,
зокрема, з договорів та інших
правочинів (угод).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), і, у разі його
порушення настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Згідно з частиною четвертою статті 231
Господарського кодексу України у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Згідно ч.2 ст. 653 Цивільного кодексу
України у разі розірвання договору
зобов'язан-ня сторін припиняються.

Таким чином, замовлення на поставку
товару, надіслані відповідачу1 після 10
грудня 2012 року не можуть вважатися
заявленими в межах договору від 31
грудня 2010 року № 131, а тому нарахування
штрафних санкції відповідно до пункту
6.1 договору є безпідставним.

Також, необхідно зазначити, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, а тому посилання позивача на
застосування норми частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України не
приймається судом.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна з сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 553
Цивільного кодексу України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 2 статті 553 Цивільного кодексу
України передбачено, що порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до приписів статті 554
Цивільного кодексу України, в разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Пунктом 3 статті 180 Господарського
кодексу України встановлено, що при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

10 листопада 2011 року між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «НЕСТОРГ» укладений
договір поруки, відповідно до якого
останній зобов'язувався відповідати
перед позивачем за невиконання
відповідачем1 зобов'язань за договором
від 31 грудня 2010 року №131

Як вбачається з договору поруки
сторони не дійшли згоди щодо предмету
договору,оскільки частини
відповідальності договір поруки не
містить, тому неможливо встановити
обсяг забезпечення виконання, який
прийняв на себе поручитель.

Отже, вищевказаний договір поруки не
містить умов щодо предмету поруки.

Відповідно до частини 8 статті 181
Господарського кодексу України у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).

Таким чином, внаслідок неузгодженості
сторонами умов щодо предмету поруки, за
висновками суду, договір поруки від 10
листопада 2011 року є неукладеним.

Тобто, за відсутністю між сторонами
укладеного договору, недоведеною є
наявність договірних відносин, на
підставі яких виникли відповідні права
та обов'язки сторін, а отже відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача2 будь-якої заборгованості
як з солідарного боржника по
зобов'язаннях відповідача1.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Судові витрати, згідно статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.4, 4-2 - 4-6, 22, 33, 34, 43, 49, 75,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» до Товариства з
обмеженою відповідальністю «РІЛЕЙБЛ»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «НЕСТОРГ» про
стягнення штрафних санкцій в розмірі
571567, 15 грн. - відмовити.

У судовому засіданні 08 квітня 2014 року
проголошено та підписано вступну та
резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано 14
квітня 2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги - після розгляду справи
апеляційним господарським судом, якщо
рішення не буде скасовано.

Головуючий суддя
О.О. Кучерява

Суддя
А.М. Осадча

Суддя
Ю.С. Нестеренко