ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 березня 2014 року Справа № 5021/504/12

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Панової
І.Ю.суддів:Бакуліної С.В., Козир Т.П.,
Кота О.В., Малетича М.М.розглянувши
заявуПриватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Верхувен Холдінг
Уден Б.В."про перегляд Верховним Судом
Українипостанови у справі за заявою
про ліквідаторВищого господарського
суду України від 11.12.2013 №5021/504/12
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВ-ТРАНС" визнання
банкрутом арбітражний керуючий
Тимофєєва О.А.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 06.04.2012 порушено провадження
у справі №5021/504/12 про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТВ-ТРАНС" (далі -
Боржник, Товариство) за заявою голови
ліквідаційної комісії останнього -
Войтовського А.Г. в порядку норм статті
51 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 внесених
змін; далі - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду
Сумської області від 03.05.2012 Товариство
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру, а
ліквідатором призначено, з урахуванням
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 03.07.2012 -
арбітражного керуючого Тимофєєву О.А.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 24.07.2013 відмовлено в
задоволенні клопотань кредитора -
Приватної компанії з обмеженою
відповідальністю "Верхувен Холдінг
Уден Б.В." (далі-Компанія) про
витребування доказів, про призначення
судової експертизи та в задоволенні
скарги Компанії на дії ліквідатора -
арбітражного керуючого Тимофєєвої О.А.;
клопотання про стягнення з ліквідатора
збитків в сумі 5897000 грн. 00 коп. залишено
без розгляду, а клопотання ліквідатора
про затвердження оплати послуг та
витрат задоволено; затверджено звіт
ліквідатора та ліквідаційний баланс
банкрута, ухвалено ліквідувати
підприємство Боржника, а провадження у
справі припинено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013
апеляційну скаргу задоволено частково,
ухвалу господарського суду Сумської
області від 24.07.2013 скасовано, а справу
передано на розгляд до господарського
суду Сумської області.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.12.2013 у даній справі
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 17.09.2013
скасовано, а ухвалу господарського
суду Сумської області від 24.07.2013
залишено в силі.

Приватна компанія з обмеженою
відповідальністю "Верхувен Холдінг
Уден Б.В." звернулась до Вищого
господарського суду України з заявою
про перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 11.12.2013 у справі №5021/504/12, у
якій заявник просить скасувати дану
постанову та ухвалу господарського
суду Сумської області від 24.07.2013, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 11.07.2013
у справі №44/246-б, від 08.08.2013 у справі
№23/297-б-44/163-б, від 17.04.2012 у справі
№Б-39/152-09, від 05.02.2013 у справі №14/5026/836/2012,
від 17.03.2009 у справі №Б26/21-09(Б29/145-07), від
21.06.2012 у справі №16/88б/43б/13б, від 30.09.2010 у
справі №8/244-09, від 31.08.2010 у справі №7/106,
від 14.12.2011 у справі №16/209/09-26/89/10-12/263-10,
від 16.05.2007 у справі №Б-50/25-06, від 02.07.2013 у
справі №Б-50/230-09, від 18.10.2011 у справі
№2-19/2440.1-2009(2-3/2993-2008), від 20.08.2008 у справі
№01-08/104, від 17.09.2013 у справі №5020-604/2011, від
30.06.2010 у справі №12/35б, від 14.02.2012 у справі
№32-7/90-10-1239, від 10.11.2011 у справі
№16/272/09-21/182/10, від 02.04.2013 у справі
№5023/1208/11, від 11.12.2012 у справі №6/35-05, від
04.02.2009 у справі №10/518/05, від 12.02.2013 у
справі №5002-19/2550-2011, від 11.08.2010 у справі
№Б26/255-09(Б15/40/80/05), від 24.03.2009 у справі
№6/178, від 12.07.2006 у справі №Б-7/153, від
04.12.2012 у справі №21/27б/2011(22/20б), від 31.05.2011
у справі №Б-39/248-09, від 30.01.2007 у справі
№4/216/Б, від 10.04.2012 у справі №Б-39/145-10, від
15.01.2013 справі №26/5009/3327/11, від 27.01.2010 у
справі №43/181, від 10.08.2010 у справі №29/243пд
мотивовано неоднаковим застосуванням
Вищим господарським судом України
одних і їх самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає необхідним відмовити в допуску
справи до провадження Верховного Суду
України з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові Вищого господарського суду
України від 11.12.2013 у справі №5021/504/12, про
перегляд якої просить заявник, суд
касаційної інстанції погодився з
висновками суду першої інстанції щодо
відхилення клопотання кредитора про
витребування додаткових доказів,
проведення судової економічної
експертизи стосовно наявності у
боржника майна, відхилення скарги на
дії ліквідатора боржника, відповідно
затвердження звіту ліквідатора,
ліквідаційного балансу боржника, а
також припинення зв'язку із цим
провадження у справі про банкрутство.
Такого висновку суд першої інстанції
дійшов враховуючи встановлені
обставини справи, а саме: відсутність у
товариства майна вже станом на момент
порушення провадження у даній справі,
що підтверджується довідками та іншими
документами, наданими на запит
ліквідатора; відсутність частини
нерухомого майна та транспортних
засобів товариства до порушення
провадження у справі підтверджується
наданими ліквідатору численними
відповідями на запити від органів БТІ
та ДАІ. Умови та порядок продажу
виявленого ліквідатором боржника
майна товариства розглядались та
затверджувались створеним у справі
комітетом кредиторів; позов про
дійсність укладеного боржником з ТОВ
"В.І. Технолоджіс" договору про передачу
майнових прав на інтелектуальну
власність розглядався в позовному
провадженні та у задоволенні цього
позову відмовлено.

Водночас постановами Вищого
господарського суду України від 08.08.2013
у справі №23/297-б-44/163-б, від 10.11.2011 у
справі №16/272/09-21/182/10, від 04.02.2009 у справі
№10/518/05, від 10.04.2012 у справі №Б-39/145-10, від
11.12.2012 у справі №6/35-05, від 17.04.2012 у справі
№Б-39/152-09, від 02.04.2013 у справі №5023/1208/11,
від 14.02.2012 у справі №32-7/90-10-1239, від 14.12.2011
у справі №16/209/09-26/89/10-12/263-10, від 17.03.2009 у
справі № Б26/21-09(Б29/145-07), на які
посилається заявник, суд касаційної
інстанції дійшов висновку (погодився з
висновками судів попередніх інстанцій)
про скасування рішення судів
попередніх інстанцій про ліквідацію
боржника та припинення провадження у
справі про банкрутство та направлення
справи на розгляд до місцевого
господарського суду (у справах №10/518/05,
№6/35-05, №5023/1208/11, №Б-39/145-10, №Б26/21-09(Б29/145-07)
та №32-7/90-10-1239 - на стадію ліквідаційної
процедури), оскільки затверджуючи звіт
ліквідатора, ліквідаційний баланс та
припиняючи провадження по справі,
судами, в порушення вимог Закону про
банкрутство, не було належним чином
перевірено:

- обставин щодо наявності у боржника на
час здійснення ліквідаційної
процедури майна, а саме грошових коштів
на банківському рахунку (справа
№16/272/09-21/182/10);

- відповідність нормам та стандартам
бухгалтерського обліку самого
ліквідаційного балансу боржника, в
якому відсутні дані про активи та
пасиви боржника на початок звітного
періоду (справа №6/35-05);

- чи вжито ліквідатором всіх необхідних
заходів щодо виявлення банківських
рахунків боржника, оскільки не
підтверджено належними доказами факту
відсутності грошових коштів у всіх
банківських установах за період
провадження у справі про банкрутство;
не досліджено обставин справи щодо
закінчення будівництва секції "Г"
житлового будинку; не отримано від
банківських установ інформації щодо
руху коштів боржника для виявлення
можливих контрагентів з метою
можливого відновлення фінансових та
господарських документів (справа
№23/297-б-44/163-б);

- що ліквідатором подано звіт та
ліквідаційний баланс без обов'язкового
додатку - реєстру вимог кредиторів з
даними про розміри погашених вимог
кредиторів, що унеможливило
встановлення судом переліку
кредиторів, чиї вимоги залишились
незадоволеними за наслідками
проведеної ліквідаційної процедури, та
як наслідок, їх списання в
передбаченому законодавством порядку;
в ухвалі суду про затвердження звіту
ліквідатора відсутній аналіз дій
ліквідатора та інших учасників
ліквідаційної процедури на предмет
відповідності нормам законодавства
угод відчуження майна укладених
ліквідатором, належності експертних
висновків про оцінку майна та
корпоративних прав боржника, які були
підставою для такого відчуження в ході
ліквідаційної процедури, оскільки
різниця цін між ринковою та балансовою
вартістю активів є в тисячі раз меншою
(справа №10/518/05);

- чи вчинено ліквідатором боржника всі
необхідні дії по розшуку майна
боржника та заходи при здійсненні
ліквідаційної процедури по
встановленню та стягненню
дебіторської заборгованості, оскільки
не проведено інвентаризацію майна, не
встановлено яким чином та коли
відчужено майно, що підлягає включенню
до ліквідаційної маси боржника (справа
№Б-39/152-09);

- звіт ліквідатора та ліквідаційний
баланс боржника; не було звернуто
увагу на те, що звіт ліквідатора
підприємства не відображає реального
фінансового стану боржника на момент
його складання, що реєстр вимог
кредиторів складений з порушенням
вимог статті 31 Закону про банкрутство;
не з'ясовано чи вчинив ліквідатор
боржника всі необхідні дії по розшуку
майна боржника, виявлення та
повернення цього майна, повернення
дебіторської заборгованості та
погашення грошових вимог кредиторів
(справа №32-7/90-10-1239);

- щодо погодження ліквідатором з
комітетом кредиторів товариства
порядку продажу майна банкрута, склад,
умови та строки придбання цього майна;
що оголошення про реалізацію майна
боржника із зазначенням його ціни було
подано раніше, ніж складений висновок з
оцінки майна боржника (справа
№16/209/09-26/89/10-12/263-10);

- що банк, як кредитор у справі, не був
належним чином повідомлений про місце,
дату час проведення зборів комітету
кредиторів на якому було прийнято
рішення клопотання перед
господарським судом про затвердження
звіту ліквідатора та ліквідаційного
балансу, а також не був належним чином
ознайомлений зі звітом ліквідатора та
ліквідаційним балансом; не з'ясовано
дійсного розміру вимог банка, що
підлягають включенню в реєстр вимог
кредиторів боржника, та не надано їм
належної правової оцінки (справа
№5023/1208/11);

- те, що реалізацію майна банкрута було
здійснено без погодження з комітетом
кредиторів про проведення оцінки майна
та його реалізацію, чим порушено права
кредиторів на участь у ліквідаційній
процедурі; ліквідатором не було вжито
достатніх заходів по виявленню всіх
потенційних покупців та реалізацію
майна за найкращими ціновими умовами;
звіт про відшкодування витрат
ліквідатора та оплату послуг не
затверджувався ні комітетом
кредиторів, ні господарським судом
(справа №Б26/21-09(Б29/145-07));

- чи вчинив ліквідатор боржника всі
необхідні дії по розшуку майна
боржника та заходи при здійсненні
ліквідаційної процедури, а саме щодо
обґрунтованості списання дебіторської
заборгованості (справа №Б-39/145-10).

Приймаючи постанови від 11.07.2013 у справі
№44/246-б, від 30.06.2010 у справі №12/35б, від
17.09.2013 у справі №5020-604/2011, від 16.05.2007 у
справі №Б-50/25-06, від 18.10.2011 у справі
№2-19/2440.1-2009(2-3/2993-2008), від 31.08.2010 у справі
№7/106, від 21.06.2012 у справі №16/88б/43б/13б, від
05.02.2013 у справі №14/5026/836/2012, на які
посилається заявник, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
щодо задоволення скарги на дії
ліквідатора банкрута (клопотання
кредитора про припинення повноважень
арбітражного керуючого-ліквідатора у
справі №7/106; клопотання ліквідатора
про затвердження звіту про проведення
ліквідаційної процедури та
ліквідаційного балансу у справі
№14/5026/836/2012), усунено його від виконання
обов'язків ліквідатора банкрута з
огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставин справи,
а саме:

- арбітражним керуючим були порушені
вимоги Закону про банкрутство щодо
порядку продажу майна, оскільки,
укладення угод про відчуження майна
банкрута не було узгоджено з комітетом
кредиторів банкрута, як того вимагає
положення статті 30 Закону про
банкрутство; загальна оцінка вартості
майна боржника арбітражним керуючим
проведена не була; арбітражним
керуючим не проводився півтора роки
фінансово-господарський аналіз
діяльності боржника товариства (справа
№7/106);

- в порушення приписів частини
першої статті 30 Закону про банкрутства
ліквідатором реалізовувалося майно
банкрута не на відкритих торгах, без
проведення оцінки та інвентаризації
майна банкрута (справи Б-50/25-06,
№2-19/2440.1-2009(2-3/2993-2008));

- в порушення приписів частини першої
статті 25 Закону про банкрутства
протягом всієї процедури банкрутства
ліквідатором не проводився фінансовий
аналіз господарської діяльності
боржника, не приймалось жодних заходів
щодо виявлення його дебіторської
заборгованості, наслідком чого стала
неможливість здійснення оцінки
майнового стану боржника (справа
№5020-604/2011);

- наданий ліквідатором до суду звіт про
проведення аналізу
фінансово-господарської діяльності
боржника не містить відомостей щодо
проведених ліквідатором заходів з
метою виявлення майна боржника та
задоволення вимог кредиторів,
проведення дебіторської
заборгованості, проведення аналізу
договорів, укладених боржником під час
здійснення ним господарської
діяльності та інших дій визначених
статтею 25 Закону про банкрутство
(справа №44/246-б);

- з огляду на неповноту дій
ліквідатора при формуванні ним реєстру
вимог кредиторів, зокрема щодо
черговості вимог кредитора, враховуючи
наявність у боржника частини будівлі
як спільної власності подружжя;
недотримання ним балансу інтересів
кредиторів та боржника (справа №12/35б).

- арбітражним керуючим неналежно
виконувались обов'язки ліквідатора,
зокрема, не було вжито заходів для:
скликання загальних зборів кредиторів
на вимогу кредитора, сума визнаних
грошових вимог якого до боржника
становить більше третини загального
розміру кредиторських вимог у даній
справі: погашення дебіторської
заборгованості; подання до суду заяв
про визнання недійсними угод боржника,
укладених із заінтересованими особами,
з підстав, передбачених частиною 10
статті 17 Закону про банкрутство (справа
№16/88б/43б/13б);

- всупереч статті 32 Закону про
банкрутство у ході ліквідаційної
процедури ліквідатором боржника не
було надано доказів: вжиття усіх
заходів до розшуку та витребування
майна, про рух коштів на рахунках
боржника за час його діяльності у
чотирьох банках та про закриття
рахунків, про отриману інформацію від
органів реєстрації (БТІ, ДАІ, інспекцї
ГДРФ України) про наявність
зареєстрованого за боржником майна за
попереднім місцезнаходженням у місті
Києві та від органів земельних
ресурсів - про наявність земельних
ділянок у власності за останнім
місцезнаходженням у місті Черкаси;
арбітражним керуючим не проведено
інвентаризацію в установленому
порядку (справа №14/5026/836/2012).

У постанові від 30.09.2010 у справі №8/244-09,
на яку посилається заявник, суд
касаційної інстанції визнав
обґрунтованими висновки судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для задоволення позову та
визнання недійсними прилюдних торгів з
реалізацій майна банкрута, оскільки
проведення спірних торгів відбулось з
порушенням вимог закону, а саме, як
встановлено судами попередніх
інстанцій, біржові торги організовані
ліквідатором без сформованої
ліквідаційної маси та проведеної
повної інвентаризації його майна
згідно вимог чинного законодавства, а
також без погодження з комітетом
кредиторів складу та строків продажу
майна банкрута; крім того, на момент
проведення торгів не було скасовано
податкову заставу активів боржника,
запис про яку був внесений до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна.

Приймаючи постанову від 02.07.2013 у справі
№Б-50/230-09, на яку посилається заявник,
суд касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо задоволення скарги на дії
ліквідатора банкрута відносно
організації та проведення торгів
(аукціону) з продажу майна боржника, з
огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи
стосовно неналежного виконання
ліквідатором своїх повноважень та
порушення положень Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" та Закону України про
банкрутство, оскільки в матеріалах
справи взагалі відсутні відомості про
повідомлення ліквідатором банкрута
через засоби масової інформації
(місцева преса, інші друковані видання)
про порядок продажу, склад, умови та
строки придбання основних засобів
(обладнання) банкрута; матеріали справи
не містять оголошення до друкованого
органу про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідальністю "Комплекс
Технолоджи", ліквідатором не було
надано суду першої інстанції
повідомлення про результати розгляду
вимог кредиторів банкрута, не надано
звіту про виплачені кредиторам кошти
тощо.

У постанові від 20.08.2008 у справі №01-08/104,
на яку також посилається заявник, суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції
щодо визнання неправомірними дії
ліквідатора боржника про зарахування
зустрічних однорідних вимог боржника
до кредитора, оскільки судами
попередніх інстанцій встановлено, що
здійснюючи у ліквідаційній процедурі
зарахування зустрічних однорідних
вимог між боржником та кредитором,
ліквідатор останнього погасив частину
вимог кредитора, що віднесені до
третьої черги задоволення, минаючи
задоволення вимог, що віднесені до
другої черги, а також без задоволення
вимог інших кредиторів, що також
віднесені до третьої черги
задоволення, чим надав такому
кредитору перевагу перед іншими
кредиторами цієї ж черги та
кредиторами попередньої черги,
порушивши при цьому порядок
задоволення вимог кредиторів,
передбачений статтею 31 Закону про
банкрутство.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов різних
правових висновків та застосував
відповідні норми матеріального права.

Також не можуть бути доказом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права постанови Вищого
господарського суду України від 27.01.2010
у справі №43/181, від 15.01.2013 у справі
№26/5009/3327/11, від 12.02.2013 у справі
№5002-19/2550-2011, від 11.08.2010 у справі
№Б26/255-09(Б15/40/80/05), від 24.03.2009 у справі
№6/178, від 12.06.2006 у справі №Б-7/153, від
04.12.2012 у справі №21/27б/2011(22/20б), від 31.05.2011
у справі №Б-39/248-09, від 30.01.2007 у справі
№4/216/Б, якими скасовано рішення судів
попередніх інстанцій та направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції
(у справах №26/5009/3327/11, №43/181- на стадію
ліквідаційної процедури; в частині, що
стосується доводів заявника - справи
№5002-19/2550-2011, №Б26/255-09(Б15/40/80/05)), оскільки
прийняття касаційною інстанцією
постанов про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення питання по суті,
а тому на відповідні постанови не може
бути здійснено посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України.

Крім того, постанова Вищого
господарського суду України 10.08.2010 у
справі №29/243пд, на яку також
посилається заявник, не може бути
доказами неоднакового застосування
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах,
оскільки предметом судового розгляду в
справі №5021/504/12, про перегляд постанови
у якій просить заявник, є визнання
боржника банкрутом, у той час як
предметом позову у справі №29/243пд є
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, що виключає
подібність правовідносин у розумінні
статті 11116 ГПК України.

Відтак, відсутні умови, визначені
статтею 11116 ГПК України, для допуску до
провадження даної справи.

Керуючись статями 86, 11114, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Приватній компанії з
обмеженою відповідальністю "Верхувен
Холдінг Уден Б.В." у допуску справи
№5021/504/12 до провадження Верховного Суду
України.

Головуючий суддяІ. Панова Судді
С.Бакуліна Т. Козир О.Кот М.
Малетич