донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

08.04.2014 справа №913/1691/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:Марченко
О.А.суддівМ’ясищева А.М., Шевкової Т.А.
за участю представників сторін:
від позивача: Сімейко А.І. -
за довіреністю № 06-05-12/69 від 15.01.2014 р.від
відповідача:Не з'явився;від третьої
особиНе з'явився; розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргуДержавного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області на
рішення господарського судуЛуганської
області від15.01.2014р. (повний текст
підписано 20.01.2014р.) у справі№913/1691/13
(суддя Демидов В.О.) за
позовомДержавного підприємства
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",
м. Сєвєродонецьк Луганської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.
Сєвєродонецьк Луганської області за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Комунальне
підприємство "Сєвєродонецькі теплові
мережі", м. Сєвєродонецьк Луганської
області простягнення 18 639,06 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Луганської області від 09.07.2013р. у справі
№913/1691/13 у задоволенні позовних вимог
Державному підприємству
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",
м. Сєвєродонецьк Луганської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.
Сєвєродонецьк Луганської області, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Комунальне
підприємство "Сєвєродонецькі теплові
мережі", м. Сєвєродонецьк Луганської
області, про стягнення 18639,06 грн., з яких
12034,74 грн. боргу, 6227,53 грн. пені, 352,30 грн. 3%
річних та 24,49 грн. інфляційних втрат -
відмовлено в повному обсязі.

Донецький апеляційний господарський
суд, здійснюючи апеляційний перегляд у
зв'язку зі скаргою позивача, постановою
від 17.09.2013р. вказане рішення залишив без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.11.2013р. у справі №913/1691/13
скасовано рішення господарського суду
Луганської області від 09.07.2013р. та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 17.09.2013р.

Справа №913/1691/13 за позовом Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.
Сєвєродонецьк Луганської області, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Комунальне
підприємство "Сєвєродонецькі теплові
мережі", м. Сєвєродонецьк Луганської
області, про стягнення 18639,06 грн. -
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 15.01.2014р. у справі
№ 913/1691/13 Державному підприємству
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",
м. Сєвєродонецьк Луганської області у
позові до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, м. Сєвєродонецьк Луганської
області, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Комунальне
підприємство "Сєвєродонецькі теплові
мережі", м. Сєвєродонецьк Луганської
області, про стягнення 18639,06 грн., з яких
12034,74 грн. боргу, 6227,53 грн. пені, 352,30 грн. 3%
річних та 24,49 грн. інфляційних втрат -
відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Державне підприємство "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області
звернулось з апеляційної скаргою, в
якій йдеться про скасування судового
рішення у зв'язку з тим, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи; висновки,
викладенні у рішенні суду, не
відповідають обставинам справи; судом
порушені та неправильно застосовані
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, на думку скаржника, суд
першої інстанції дійшов хибного
висновку щодо припинення договору № 295
від 22.12.2003 р. на підставі заяви
відповідача про розірвання даного
договору, що призвело до невірних
висновків про відсутність
правовідносин сторін за даним
договором.

Скаржник в судових засіданнях
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив суд її задовольнити, рішення
суду скасувати та прийняти нове про
задоволення позову.

Відповідач та третя особа наданим їм
правом не скористалися, в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, про причини неявки в
судове засідання суд не сповістили. До
суду від відповідача надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому
відповідач заперечує проти доводів
апеляційної скарги та просить рішення
суду залишити без змін, у задоволенні
скарги відмовити, про що зазначив у
наданому відзиві.

Третя особа надіслала на адресу суду
відзив, в якому підтримала доводи
апеляційної скарги, з підстав,
викладених у відзиві; просила
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення суду скасувати та прийняти
нове про задоволення позову.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України. Апеляційний господарський
суд, переглядаючи рішення в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і переглядає законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду,
переглянувши в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи № 913/1691/13; розглянувши
доводи апеляційної скарги; заслухавши
пояснення позивача; перевіривши
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, дійшла
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
апеляційної скарги Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області та
часткового скасування рішення
господарського суду Луганської
області від 15.01.2014р. у справі № 913/1691/13 з
огляду на наступне.

Так, 22.12.2003р. між позивачем
(енергопостачальна організація) та
відповідачем (споживач) укладено
договір № 295 про постачання теплової
енергії в гарячій воді, за яким
енергопостачальна організація бере на
себе зобов"язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов"язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається
споживачу у вигляді гарячої води на
такі потреби: опалення в період
опалювального сезону у приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 211,6
кв.м (п.2.1 договору № 295 від 22.12.2003р.).

Відповідно до п. 2.2. договору № 295 від
22.12.2003р. енергопостачальна організація
постачає споживачу в період з 22.12.2003р.
по 22.12.2005р. теплову енергію в гарячій
воді в межах Q рік = 29Гкал/рік з
максимальним тепловим навантаженням Е
Q = 0,0149 Гкал /годину.

Пунктом 3.2.1 договору № 295 від 22.12.2003р.
встановлений обов"язок
енергопостачальної організації
забезпечувати постачання теплової
енергії споживачу в обсягах згідно з
договором, а п. 4.2.3 передбачає обов"язок
споживача виконувати умови та порядок
оплати спожитої теплової енергії в
обсягах і в терміни, які передбачені
договором.

Розділом 6 договору № 295 від 22.12.2003р.
передбачений порядок розрахунків.

Згідно з п. 6.1. договору № 295 від 22.12.2003р.
розрахунки за теплову енергію, що
споживається, проводяться за
рахунками, виписаними на підставі
показань приладів обліку або
розрахунковим способом, виключно в
грошовій формі відповідно до діючих
тарифів за розрахунковий період
(місяць), встановлених відділом цін
Луганської облдержадміністрації.

Споживачі, що не мають приладів обліку,
різницю між заявленою та фактично
спожитою тепловою енергією сплачують
не пізніше 15-го числі місяця,
наступного за розрахунковим (п.6.6
договору № 295 від 22.12.2003р.).

Порядок вирішення спорів визначений
розділом 8 договору № 295 від 22.12.2003р.

Відповідно до п. 8.1. договору № 295 від
22.12.2003р. розбіжності та спори між
сторонами, пов'язані з виконанням,
зміною та розірванням цього договору,
вирішуються шляхом проведення
переговорів, обміном листами
(телеграмами, факсами), укладенням
додаткових угод. Пропозиції щодо зміни
договірних величин надаються
сторонами не пізніше ніж за 30 днів до
початку кварталу.

У разі неможливості досягти згоди
сторони мають право звернутись до суду
для вирішення спірного питання, у
претензійному порядку (п.8.2 договору №
295 від 22.12.2003 р.).

Пунктом 10.1 договору № 295 від 22.12.2003 р.
встановлено, що цей договір набуває
чинності з 22 грудня 2003р. та діє до 22
грудня 2005р.

Згідно з п. 10.2. договору № 295 від 22.12.2003р.
останній вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін, Припинення дії
договору не звільняє споживача від
обов"язку повної сплати спожитої
теплової енергії.

Договір № 295 від 22.12.2003 р. підписаний
сторонами та скріплений печатками у
встановленому порядку.

Одночасно, судом першої інстанції
встановлено, що 09.11.2005р. сторонами
складений Акт обстеження технічного
стану системи теплопостачання за
адресою: АДРЕСА_1, з якого вбачається, що
на підставі проекту 212/05-ОВ від 02.11.2005р.
проведена реконструкція системи
опалення та з 09.11.2005р. приміщення
переведено на автономний газовий
котел. Вказаний акт підписаний обома
сторонами.

Актом встановлено, що в приміщеннях
знаходиться 175,7м опалювальних стояків
з тепловіддачею 5,35 Гкал на рік. З
09.11.2005р. позивач нарахування за
опалення за вказаною адресою здійснює
по діючим тарифам на момент розрахунку
за 5,35 Гкал на рік, а власник приміщення
до 1 жовтня здійснює оплату
розрахункової величини 5,35 Гкал на рік
за діючими тарифами. Вартість послуг з
теплопостачання відповідачу
обраховується в межах даної справи на
підставі цих даних.

Позивач стверждує, що за опалювальні
сезони 2011-2012рр. та 2012-2013р.р. ним
поставлено теплової енергії у вигляді
гарячої води на опалення приміщення
відповідача у кількості 10,7 Гкал на
загальну суму 12034,74 грн., з метою оплати
вартості якої відповідачеві
виставлені рахунки № 295 від 31.10.2011р. за
опалювальний сезон 2011-2012р. на суму
5807,21 грн.; № 295 від 31.10.2012р. за
опалювальний сезон 2012-2013р. на суму 6227,53
грн. докази направлення містяться в
матеріалах справи.

Доказами початку та закінчення
опалювальних періодів є рішення
виконкому Сєвєродонецької міської
Ради № 1334 від 11.10.2011р. та № 1307 від
11.10.2012р. і розпорядження міського
голови № 97 від 05.04.2012р. та № 135 від
03.04.2013р.

У зв'язку з відсутністью оплати
рахунків позивачем направлені
відповідачу претензії № 16-20-473 від
28.11.2011р. та № 16-20-1117 від 19.12.2012р.

Згідно із ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов'язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Частиною 3 ст.24 Закону України „Про
теплопостачання" передбачено, що
основними обов'язками споживача
теплової енергії є, зокрема додержання
вимог договору та нормативно-правових
актів.

За приписом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відсутність проведененої відповідачем
оплати вартості теплової енергії стала
підставою для звернення позивача до
суду з позовом про стягнення з
відповідача боргу за опалювальні
сезони 2011-2012рр. та 2012-2013рр. на суму 12034,74
грн., пені в розмірі 6227,53 грн., 3% річних в
розмірі 352,30 грн., інфляційних витрат в
розмірі 24,49 грн. на підставі договору №
295 від 22.12.2003 р.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

Зобов'язанням у свою чергу є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку (ст.509
Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу
України передбачає, що господарські
зобов`язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Приписами ст.629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як зазначено позивачем, відповідач в
порушення умов договору № 295 від 22.12.2003
р., отримані послуги за опалювальні
сезони 2011-2012рр. та 2012-2013рр. не оплатив, у
зв'язку з чим за останнім утворилась
заборгованість за послуги з
теплопостачання на загальну суму 12034,74
грн.

Водночас, матеріали справи свідчать, що
відповідачем направлено позивачу
заяву від 14.11.2011р. про розірвання
договору № 295 від 22.12.2003р. у зв'язку із
закінченням строку договору, яка
мотивана тим, що теплова енергія за
вказаним договором фактично не
постачається та не споживається з
листопада 2005р. за відсутності системи
теплоспоживання та в її поставках
відсутня потреба, оскільки опалення
приміщення магазину "Автодом"
здійснюється за допомогою автономної
системи опалення.

Позивачем листом від 15.12.2011р. № 12-01-206/1877
відмовлено відповідачеві у розірванні
договору та запропоновано, у разі
незгоди, вирішувати спір в судовому
порядку. При цьому, позивач посилається
на перегляд сторонами укладеного
договору № 295 від 22.12.2003р. шляхом
підписання акта від 09.11.2005р., який
підписаний обома сторонами та яким
встановлений обов'язок споживача
щорічно, до 01 жовтня здійснювати оплату
розрахункової величини 5,35 Гкал на рік
за діючими тарифами.

Разом з тим, згідно із частинами 1, 3
статті 651 Цивільного кодексу України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Пунктом 10.1. договору № 295 від 22.12.2003 р.
встановлено, що договір набуває
чинності з 22.12.2003 р. та діє до 22.12.2005 р.

За умовами п. 10.2 Договору № 295 від 22.12.2003
р., він вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін. Припинення дії
договору не звільняє споживача від
обов'язку повної сплати спожитої
теплової енергії.

Таким чином, оскільки умовами договору
№ 295 від 22.12.2003 р. передбачено
можливість припинення договору за
заявою однієї із сторін, направленою за
місяць до закінчення дії договору,
відповідач відповідною заявою
письмово заявив про його припинення,
вказаний договір припинено з 22.12.2011 р.
Отже, відповідно й зобов'язання сторін
за вказаним договором припинено з
22.12.2011 р. за винятком зобов'язання
відповідача оплати вартість спожитої
на підставі цього договору тепової
енергії під час його дії.

Початок подачі теплової енергії в
будинок за адресою АДРЕСА_1
підтверджується Актом про включення
теплоустановок від 24.10.2011р.

Позивачем, на виконання вимог ухвали
Донецького апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 р. надано
обґрунтований розрахунок суми
заборгованості за послуги з
централізованого опалення за період з
жовтня 2011 року по 22.12.2012 р., згідно з яким
заборгованість відповідача за теплову
енергію, спожиту за період з 24.10.2011 р. по
21.12.2011 р. становить 1882,51 грн.

Виходячи з чого, оскільки відповідачем
не надано доказів сплати вартості
теплової енергії, спожитої під час дії
договору № 295 від 22.12.2003 р. за період з
24.10.2011 р. по 21.12.2011р. в розмірі 1882,51 грн.,
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
допущено порушення вимог ст.ст.525, 526
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України щодо
належного виконання договірних
зобов'язань. Тому, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що в частині
стягнення суми боргу в розмірі 1882,51 грн.
позов залишено місцевим
господарськоми судом безпідставно. У
зв'язку з чим, рішення господарського
суду в частині відмови у позові про
стягнення боргу на суму в розмірі 1882,51
грн. підлягає скасуванню, а позов в цій
частині - задоволенню.

Крім того, позивач заявляє вимоги щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
352,30 грн. за період прострочення з
19.11.2011р. по 15.05.2013р., та інфляційних втрат
в розмірі 24,49 грн. за період
прострочення з грудня 2011 року по
квітень 2013 р.

За приписом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок позивача,
зважаючи на часткову відмову
позивачеві у задоволенні позовних
вимог, колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що згідно з вірним арифметичним
розрахунком з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1,88 грн.
інфляційних втрат за період з грудня 2011
року по квітень 2013 року та 84,17 грн. 3%
річних за період з 19.11.2011 року по 15.05.2013
року, які нараховані в межах заявлених
позовних вимог від суми заборгованості
в розмірі 1882,51 грн.

З огляду на викладене, рішення суду в
частиін відмови у позові про стягнення
з відповідача 1,88 грн. інфляційних втрат
та 84,17 грн. 3% річних, є помилковим, а тому
підлягає скасуванню.

На ряду з зазначеним, позивач просить
суд стягнути з відповідача пеню у
розмірі 6227,53 грн., нараховану на
підставі п. 7.2.3. договору № 295 від 22.12.2003
р.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611
Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановлених
законом або договором мір
відповідальності.

Відповідно до ст.ст.216- 218
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки.
Господарські санкції застосовуються в
установленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин. Підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

За приписом п.7.2.3 договору відповідач
несе відповідальність за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію у вигляді пені в розмірі 1%
належної до сплати суми за кожний день
прострочення.

Вказані умови договору аналогічні
нормами ст.1 Закону України "Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій", якими
передбачено, що за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги суб`єкти підприємницької
діяльності сплачують пеню в розмірі
одного відсотка від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення,
якщо інший розмір пені не встановлено
угодою сторін, але не більше 100%
загальної суми боргу.

Перевіривши розрахунок позивача,
виходячи з того, що відповідачем
прострочена оплата наданих за
договором послуг та з огляду на приписи
ст.549 ст.610 ст.611 Цивільного кодексу
України, п. 7.2.3. договору, за
розрахунками колегії суддів на користь
позивача підлягає стягненню пеня в
розмірі 1882,51 грн.

З викладених вище підстав, колегія
суддів Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Луганської області від 15.01.2014р. у справі
№913/1691/13 в частині відмови у позові про
стягнення заборгованості на суму в
розмірі 1882,51 грн., 3% річних на суму в
розмірі 84,17 грн., пені на суму в розмірі
1882,51грн., інфляційних втрат на суму в
розмірі 1,88 грн. підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання позову та апеляційної скарги
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Луганської області від 15.01.2014р. у справі
№913/1691/13 в частині відмови у позові про
стягнення заборгованості на суму в
розмірі 1882,51 грн., 3% річних на суму в
розмірі 84,17 грн., пені на суму в розмірі
1882,51грн., інфляційних втрат на суму в
розмірі 1,88 грн. скасувати.

Прийняти нове рішення у справі, яким
позовні вимоги Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.
Сєвєродонецьк Луганської області, за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Комунальне
підприємство "Сєвєродонецькі теплові
мережі", м. Сєвєродонецьк Луганської
області про стягнення 18639,06 грн.
задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області (93403,
Луганська обл., м. Сєверодонецьк- 3, код
00131050) 1882,51 грн. заборгованості за
теплову енергію, 1882,51 грн. пені, 1,88 грн.
інфляційних втрат, 84,17 грн. 3% річних, 194,59
грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення господарського
суду Луганської області від 15.01.2014р. у
справі №913/1691/13 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль", м.
Сєвєродонецьк Луганської області (93403,
Луганська обл., м. Сєверодонецьк- 3, код
00131050) 103,32 грн. витрат по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Луганської
області видати накази у відповідності
до вимог, які встановлені до
виконавчого документу Законом України
„Про виконавче провадження".

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів.

У судовому засіданні 08.04.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови підписаний
11.04.2014р.

Головуючий О.А. Марченко

Судді: А.М. М'ясищев

Т.А. Шевкова